Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] 04.07.2023 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить: позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] ; стягувати щомісячно з [PERSON] , на його, [PERSON] , користь аліменти на утримання, малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня подання позовної заяви і до досягнення дочкою повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ним та відповідачкою розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2021 у справі № 953/14193/21. Їх син, [PERSON] є повнолітнім. Його дочка проживає з ним та знаходиться лише на його утриманні. Відповідачка аліментів не сплачує та про дитину навіть не згадує. Дочкою він повністю опікується, турбується про її стан здоров`я, займається навчанням та вихованням. Навіть під час проживання у шлюбі відповідачка донькою практично не займалась, не цікавилась її уроками, життям, розвитком. У навчанні та засвоєнні матеріалу, вихованні, розвитку, дозвіллі дитини брав участь лише він. У зв`язку з воєнним станом у країні, задля забезпечення безпеки своїй дочці, він змушений був виїхати з нею з м. Харкова. На даний час вони разом проживають у [ADDRESS] , перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. Тут дитина відвідує школу, займається танцями у студії «Грація». Відповідачці ж повністю байдужа доля [PERSON] , вона абсолютно нехтує своїми батьківськими обов`язками, безвідповідально ставиться до виховання дитини, її життя, навчання, розвитку та здоров`я. Відповідачка безвідповідальна, легковажна, легко піддається чужому негативному впливу, хоч є дорослою жінкою. Окрім того, відповідачка зловживає алкоголем. У 2021 році вона перебувала на стаціонарному лікуванні у ВНС з діагнозом Р10.2 (алкоголізм). Дочка вважає матір чужою для себе людиною. Після розлучення з відповідачкою, вона покинула дитину. Тому емоційно дитина ближча саме з ним. Між ними встановлені міцні родинні зв`язки, спілкування з матір`ю, які раніше відбувались, спричиняли для дитини психоемоційне напруження та стрес, оскільки із нею дочка перебувала у перманентній тривожності та відчувала неспокій. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, не цікавиться дитиною та не здатна за нею доглядати та виховувати. У стані алкогольного сп`яніння вона несе небезпеку для дитини, водночас порушує її уявлення про моральні цінності та злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому повинна бути позбавлена батьківських прав відносно дочки. Він має змогу забезпечити дочку усім необхідним: комфортним місцем проживання, школою, репетиторами, гуртками, одягом, шкільним приладдям, дозвіллям. Він повністю турбується про дитину, займається її навчанням, вихованням, розвитком, формуванням світогляду. Водночас не можна оминути факт нехтування відповідачкою обов`язку щодо утримання дитини, яка не сплачує аліменти на утримання [PERSON] . Є очевидним, що витрати для виховання та прожиття дитини є досить значні. Дані потреби він забезпечує самостійно. Дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, медичного огляду, але забезпечувати такі витрати є обов`язком обох батьків. Підсумовуючи наведене, враховуючи поведінку відповідачки, її безвідповідальне та байдуже ставлення до власної дочки, вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дитини місце її проживання слід визначити з ним - батьком. Повернення дитини до матері неможливе, оскільки несе пряму загрозу її життю та здоров`ю. Відповідачка є дієздатною та має змогу сплачувати аліменти на їх спільну дитину у розмірі 1/4 від доходу. Малолітня дочка, [PERSON] , [INFO] , перебуває на його утриманні. Відповідачка знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, і з цих підстав вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.1-8). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023, цивільна справа № 343/1573/23 про позбавлення батьківських прав передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.23). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/1573/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачці п?ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачці, що згідно ст. 193 ЦПК України, вона має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.24). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.39) . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Комарницький Е.Г. (ордер серії АТ №1045581 а.с.11) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на зазначені в позовній заяві обставини. Просили позов задоволити, оскільки це буде перш за все в інтересах неповнолітньої дитини- дочки сторін по справі [PERSON] , [INFO] . Не заперечили щодо заочного розгляду даної справи та винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] , в судові засідання на неодноразові виклики не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоч судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце слухання справи про що свідчить оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про розгляд справи (а.с.27,35,41,56), телефонограма на імя [PERSON] , передана секретарем судового засідання (а.с.33) . Судові повістки, які направлялась відповідачці рекомендованою кореспонденцією, повернулись в Долинський районний суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.45, 61). Відзиву на позовну заяву відповідачкою не подано. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Долинської міської ради - Яремій Н.Б. (довіреність а.с.36), щодо задоволення позову не заперечила, суду пояснила , що після детального вивчення всіх обставин справи, Служба у справах дітей Долинської міської ради прийшла до висновку , що з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , а також визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] . Висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №782 від 27.09.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її дочки [PERSON] [INFO] - вона підтримує. Враховуючи те, що відповідачкою [PERSON] , у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, вислухавши пояснення позивача , його представника та представника Служби у справах дітей Долинської міської ради , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає що позов, підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 даного кодексу визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до вимог ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Про це свідчить і практика ЄСПЛ, зокрема, справа «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), «Хант проти України». Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26.01.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2021 року в справі № 953/14193/21 - шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 вересня 2001 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис № 569 - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а.с.19). Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини- дочки [PERSON] . Так, у відповідності до акту обстеження від 15.06.2023 (а.с. 20), вбачається, що обстежуваний [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , яка навчається в м.Долина. Дочка [PERSON] знаходиться на повному утриманні свого батька, також відвідує студію «Грація» в м.Долина Зі слів [PERSON] , відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, що підтверджується копією довідки №329 виданої КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» (а.с.21) , з дочкою [PERSON] не спілкується. В судовому засіданні була також опитана малолітня дитина сторін по справі - [PERSON] , яка пояснила, що вона більше 1-го року проживає разом з батьком в м.Долина та навчаються в 7-му класі Долинського ліцею №4. З мамою вона бачилась дуже давно, більше двох років назад,вона до них не приїжджає. Мама телефонує до неї дуже рідко. Вона і надалі бажає проживати разом з батьком. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідачка [PERSON] на протязі значного періоду часу свідомо не виконує свої обов`язки по вихованню своєї дитини: [PERSON] , [INFO] , не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею належної і якісної освіти, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дитині. З боку відповідачки [PERSON] не надходило заперечень проти позову про позбавлення її батьківських прав, що могло свідчити про її інтерес до дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради , який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №782 від 27.09.2023 (а.с.49-50) - орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні після детального вивчення всіх обставин справи, встановлено, що відповідачка дійсно ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню неповнолітньої дочки, не відвідує її, не проявляє щодо неї батьківського піклування та турботи, не цікавиться її станом здоров`я, хоча має таку можливість, тому, з врахуванням висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] , тому позов в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] підлягає до задоволення . Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними , а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Позов в частині стягнення аліментів також підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до положень ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористався своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідачки. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі, шлюб між якими розірвано, склалися неприязні стосунки, їх дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні батька, [PERSON] , мати дитини [PERSON] у вихованні та утриманні дитини участі не бере. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком обох батьків, а відповідачка [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , хоча може її надавати, позов [PERSON] , в частині вимог , про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивача [PERSON] , матеріальне становище відповідачки [PERSON] , відсутність у неї інших утриманців, яких вона зобов`язана утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться одна дитина , з відповідачки слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому , суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Щодо позовних вимог в частині визначення місце проживання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з батьком, суд дійшов до наступного висновку: Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до положень ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до довідки №2605-7001608521 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2022 [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки №2605-7001608579 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2022 [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В ході судового розгляду справи судом було заслухано думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка підтвердила своє бажання проживати з батьком. Також, під час бесіди остання повідомила, що батько належним чином піклується та забезпечує її, у неї є все необхідне для навчання та життя, з матір`ю вона спілкується дуже рідко. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини, суд бере до уваги вік дитини, [PERSON] , 13 років, те що донька [PERSON] проживає за адресою: : [ADDRESS] , відвідує у вказаному населеному пункті гімназію, проживає за вказаною адресою разом з своїм батьком, особисту прихильність дитини до батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків , а тому враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, [PERSON] [INFO] з батьком - [PERSON] , так як останній у повній мірі здатний забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини, що буде повністю відповідати її інтересам та вимогам Закону. При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] з батьком, відповідатиме інтересам дитини. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . Суд також враховує, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. На пiдставi ст.ст. 79, 80, 84, 180-183, 191, 150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, ст.29 ЦК Украни, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ,

Outcome: approved