Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 31 липня 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 1), Державної Казначейської служби України (далі - відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 травня 2023 року інспектор взводу № 3 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції України лейтенант поліції Якушкович І. М. склав протокол про адміністративне правопорушення від 26 травня 2023 року серії ААД № 044627, згідно з яким [PERSON] , 26 травня 2023 року, об 11:15 год, у м. Києві на вул. Урлівська, керуючи транспортним засобом «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «ІЖ», державний номерний знак [NUMBER] . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. У протоколі зазначено, що своїми діями [PERSON] порушив вимоги підпунктів 2.3б; 10.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито у в`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач указує, що під час розгляду адміністративного протоколу, в судовому засідання він своєї вини не визнав, надав докази (фотозображення) з місця ДТП на підставі яких суд встановив, що відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтвердилися. Вказує, що незаконним притягнення до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань, оскільки: справа розглядалася майже місяць; він був змушений користуватися послугами адвоката, витрачати кошти на його оплату, тобто змушений був докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав та інтересів; користувався тимчасовим посвідченням, оскільки водійські права йому повернули лише 30 червня 2023 року. Крім того, захисник позивача письмово звертався до відповідача 1 із адвокатськими запитами про отримання запису з нагрудного знаку поліцейського та зі скаргою на дії працівників поліції. Сам позивач телефонував на гарячу лінію 102 зі скаргою на працівників поліції, однак на жоден із запитів відповіді ним чи адвокатом не отримано. З огляду на протиправні дії працівників поліції, позивач був змушений втрачати час та прикладами зусиль щодо встановлення відеореєстратора, а також нести матеріальні витрати, тому моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 60 000,00 грн. Для захисту свої порушених прав, 10 червня 2023 року позивач та фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) уклали договір про надання юридичних послуг, за умовами якого вартість послуг склала 25 000,00 грн. Крім того, 10 червня 2023 року між ним та адвокатом Новіковою Н. І. укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого цей договір випливає з умов договору про юридичні послуги. Також договори про надання юридичних послуг з ФОП [PERSON] та адвокатом Новіковою Н. І. позивач уклав 30 червня 2023 року. Вважає, що понесені витрати на правову допомогу є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору. Посилаючись на положення статей 23, 1166, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», [PERSON] просив суд: - стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн; - судові витрати покласти на відповідача та стягнути з Державного бюджету України витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив задовольнити. У судовому засіданні пояснив, що внаслідок упередженого та необ`єктивного дослідження працівниками поліції обставин ДТП на місці події 26 травня 2023 року, його необґрунтовано було звинувачено у порушенні правил дорожнього руху та вручено протокол про адміністративне праворушення. Із того часу та до моменту виправдання він жив з відчуттям вини та несправедливості, сумнівами та переконаннями щодо своєї невинуватості, що прямо вплинуло на стан його здоров`я, тривожність, роздратованість, відсутність сну, відчуження від громадського та сімейного життя та загалом зневіру до представників державної влади. Надмірне хвилювання спричинило загострення багатьох хронічних хвороб. Вважав свої вимоги обгрунтованими та доведеними, а тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Вказав, що позивач не довів факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Крім того, звернув увагу на те, що з копії амбулаторної карти позивача неможливо ідентифікувати дати звернення до лікаря, а призначення лікаря від 28 серпня 2023 року ставить під сумнів причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб патрульної поліції та зверненням позивача за медичною допомогою. Зазначені позивачем витрати на правову допомогу у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є шкодою чи збитками у розумінні статей 22, 1166, 1173-1175 ЦК України, тому не підлягають відшкодуванню. Не погоджуючись з витратами на правову допомогу, понесеним позивачем під час розгляду цієї справи, вказав, що вони не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру. Крім того, акт виконаних робіт містить частину витрат, які не є правовою допомогою. Звернувє увагу, що «аналіз судової практики» не відноситься до професійної правничої допомоги, а є обов`язком адвоката у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо підвищення свого професійного рівня. Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві представник відповідача 2 зазначив, що позивач немає права на відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведена незаконність дій працівників поліції. Посадові особи органів Національної поліції у відповідності до вимог КУпАП мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Водночас доказів фізичного чи психічного впливу, що за твердженнями позивача призвело до негативних наслідків, чи доказів на підтвердження порушення звичного режиму життя, емоційної пригніченості позивачем до суду не подано. Вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача 2, тому їх слід покласти на державний орган. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 04 серпня 023 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; ? 08 вересня 2023 року відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву; ? 18 вересня 2023 року позивач подав відповідь на відзив відповідача 2; ? 05 жовтня 2023 року протокольною ухвалою головуючого судді Дарницького районного суду відзив відповідача 1 на позовну заяву залишено без розгляду, як такий, що поданий з порушенням строків, встановлених судом; ? 05 жовтня 2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті; ? 09 жовтня 2023 року позивач подав до суду клопотання про долучення письмових доказів; ? 09 жовтня 2023 року представник відповідача 1 подав до суду письмові пояснення; ? 19 жовтня 2023 року позивач подав до суду відповідь на пояснення представника відповідача 1; ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 26 травня 2023 року інспектором взводу № 3 роти № 2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції України відносно водія [PERSON] складено протокол серії ААД № 044627, про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.22-24). Постанова набрала законної сили (ЄДРСР № 111755846). 10 червня 2023 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений договір про надання юридичних послуг № І-1247, згідно з яким виконавець приймає до виконання доручення замовника на виконання юридичних послуг, вказаних у цьому договорі, а замовник зобов`язується прийняти і сплатити надані виконавцем послуги у розмірі, порядку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1). Пунктом 1.2 договору про надання юридичних послуг визначено перелік юридичних послуг: представництво інтересів [PERSON] у справі № 753/9617/23; виготовлення та подача необхідних процесуальних документів. Вартість юридичних послуг, вказаних у пункті 1.2 цього договору становить 25 000,00 грн, сплачується змовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступний строк: замовник вносить попередню оплату у розмірі 10 000,00 грн; 16 червня 2023 року замовник вносить суму у розмірі 15 000,00 грн (а.с.14). 10 червня 2023 року ФОП [PERSON] та [PERSON] склали акт про надання юридичних послуг (детальний опис), яким визначено калькуляцію вартості юридичних послуг (а.с. 116). Згідно з квитанцією про оплату від 15 червня 2023 року та фіскального чеку від 10 червня 2023 року обумовлена договором про надання юридичних послуг сума оплачена. Отримувач платежу - ФОП [PERSON] (а.с. 14 зворот, 15). 29 червня 2023 року ФОП [PERSON] та [PERSON] склали акт про надання юридичних послуг, згідно з яким [PERSON] отримав весь спектр послуг, передбачений умовами договору про надання юридичних послуг від 10 червня 2023 року та оплатив їх (а.с.17). 10 червня 2023 року адвокат Новікова Н. І. та [PERSON]. уклали договор про надання правової допомоги № 11 за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у справі № 753/961/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 124 КУпАП, яка розглядається у Дарницькому районного суду м. Києва (пункт 1.1) (а.с.16). У червні 2023 року до управління патрульної поліції у м. Києві адвокат Новікова Н. І., яка діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про правничу допомогу від 10 червня 2023 року, надіслала адвокатські запити з проханням повідомити інформацію про звернення [PERSON] зі скаргою на гарячу лінію 102 та надати відеозапис з нагрудної камери інспектора, зроблений під час оформлення ДТП за участю [PERSON] (а.с.6, 7). 31 липня 2023 року [PERSON] звертався до начальника МВС України зі скаргою щодо ненадання відповіді на адвокатські запити, відповідь на яку йому надано 08 серпня 2023 року та 06 вересня 2023 року (а.с. 95, 98, 117). Встановлено, що 27 липня 2023 року, 22 серпня 2023 року, 10 жовтня 2023 року [PERSON] звертався за медичною допомогою до медичних закладів з приводу, зокрема загострення ускладненого остеохондрозу (а.с.99-100). Суд, вислухавши позивача, представника відповідача 1, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У цій справі підставою для відшкодування шкоди є закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, вказані висновки відповідають частині першій статті 1176 ЦК України. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21). Суд вважає, що позивач довів факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення, та полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує, що: провадження у справі про адміністративне правопорушення тривало менше місяця; суд приймає до уваги обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість душевних страждань, внаслідок неотримання відповідей на свої скарги, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків; те, що позивач був змушений витрачати час, кошти на відновлення своїх прав. Разом з тим, негативні наслідки, які спричинені позивачу неправомірними діями є в матеріальному виразі незначними, а посилання на погіршення стану здоров`я, внаслідок неправомірних дій працівників поліції, позивачем недоведені. Врахувавши наведені чинники, суд приходить до висновку, що розмір присудженого відшкодування не може перевищувати 1000 грн, і така сума є достатньою сатисфакцією за завдану позивачу моральну шкоду. При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) (пункт 6.21)). Отже, з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає таке. Відшкодування витрат на правову допомогу, отриману, зокрема, під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відбувається у порядку застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року встановлено, що адвокат Новікова Н. І. здійснювала представництво інтересів [PERSON] під час судового провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності, зверталась до відповідача 1 з адвокатськими запитами в інтересах позивача. Крім того, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги, укладений 10 червня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Новіковою Н. І. Однак у позовній заяві [PERSON] просив про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги, отримані від ФОП [PERSON] , надавши суду докази на підтвердження цих витрат: договір про надання юридичних послуг, акт виконаних робіт, розрахунок витрат, складений ФОП [PERSON] , квитанцію про оплату, чек). Матеріали справи не містять належних доказів понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась йому у справі адвокатом Новіковою Н. І. Оскільки витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу, відсутні підстави для компенсації [PERSON] витрат на юридичні послуги ФОП [PERSON] . Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Отже у задоволенні позову у цій частині слід відмовити за недоведеністю. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 30 червня 2023 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений договір про надання юридичних послуг № І-1369, згідно з яким виконавець приймає до виконання доручення замовника на виконання юридичних послуг: виїзд спеціаліста в інтересах [PERSON] з питання подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди; виготовлення проекту позовної заяви; про відшкодування моральної шкоди; виготовлення та подача необхідних документів (пункти 1.1, 1.2). Вартість юридичних послуг, вказаних у пункті 1.2 цього договору становить 25 000,00 грн, сплачується змовником в касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступний строк: замовник вносить попередню оплату у розмірі 500,00 грн; 14 липня 2023 року замовник вносить суму у розмірі 24 500,00 грн (пункт 4.1 договору про юридичні послуги). Позивач на підтвердження понесених ним юридичних послуг надав: акт виконаних робіт, квитанцію про оплату послуг, акт про надання юридичних послуг (детальний опис). Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом установлено, що 30 червня 2023 року адвокат Новікова Н. І. та [PERSON]. уклали договір про надання правової допомоги № 25 за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у справі щодо підготовки та подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. Позивач, уклавши з адвокатом договір про надання правничої допомоги, просив компенсувати йому витрати на юридичну допомогу понесені від ФОП [PERSON] . Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). Отже, не підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу, отриману позивачем від ФОП [PERSON] за договором від 30 червня 2023 року. Витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial