Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] 17 серпня 2023 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позов тим, що з 25 листопада 2003 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох синів: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час досяг повноліття. Шлюбні стосунки між ними не склалися, з літа 2023 року сімейні стосунки з відповідачем припинені, хоча продовжують проживати за однією адресою. Просила позов задовольнити та залишити на проживання з нею неповнолітнього сина [PERSON] , який фактично проживає з нею. У судове засідання позивачка не прибула, однак спрямувала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала; позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, однак спрямував до суду заяву, у якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, справу просив розглянути без його участі та без участі його представника. Щодо вирішення питання про залишення на проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачкою зазначив, що це клопотання позивачки не підлягає розгляду, оскільки вони продовжують проживати за однією адресою в одному будинку, спільно виховують сина та саме він здійснює догляд за сином, який є інвалідом дитинства так як є його законним представником. Представник відповідача - адвокат Саманюк І.М. в судове засідання не прибула, однак спрямувала до суду клопотання, у якому просила суд при розгляді справи по суті врахувати те, що позивачка при вирішенні спору про розірвання шлюбу просить також і визначити місце проживання неповнолітньої дитини, однак позовна заява не містить інформації про те, що між сторонами існує такий спір. Крім того зазначила, що сторони проживають та зареєстровані за однією і тією ж адресою, їхній неповнолітній син [PERSON] , 2014 року народження є дитиною з інвалідністю, догляд за яким здійснює батько (відповідач по справі). Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 18 серпня 2023 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження (виданого 25 листопада 2003 року серії [NUMBER] ) сторони з 25 листопада 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що виконкомом Цінівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис № 16. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки в.о. старости Цінівського старостинського округу Дубівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 16 серпня 2023 року за вих. № 24 виданої [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого Управлінням соціального захисту населення Калуської РДА 13 жовтня 2022 року, [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю та його законним представником (опікуном) призначено [PERSON] , 1979 року народження. Суд встановив, що між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, а тому збереження сім`ї в даній ситуації не представляється за можливе. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивачки не змінювати прізвище, обране нею після укладення шлюбу, суд зазначає, що така вимога є правом позивачки, так як відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо вимоги позивачки про залишення проживання дитини з нею, суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України та частини першої статті та 160 Сімейного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до матеріалів справи позивачка, відповідач та малолітній син [PERSON] , [INFO] проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно з положеннями статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Відповідно до вимог позивачки, викладених у позовній заяві, остання просить суд залишити проживати малолітнього сина разом із нею. Зважаючи на те, що суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу лише за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати дитина, та враховуючи, що відповідач по справі фактично висловив свою незгоду з такою позицією позивачки, що може свідчити про наявність спору між сторонами з цього питання, суд вважає відмовити позивачці у задоволенні вимоги, щодо залишення проживання дитини з матір`ю. При цьому сторонам слід роз`яснити, що у разі виникнення між ними спору щодо місця проживання малолітньої дитини, вони мають право звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до положень статті 142 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягає поверненню 50% від суми сплаченого нею судового збору, а інші 50 % повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved