Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Представник позивача АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути з останніх солідарно на користь позивача заборгованість за невиконання грошового зобов`язання в сумі 641521, 04 грн. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 21.07.2006 Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк», правонаступником усіх прав за кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій є AT «Альфа-Банк» (після перейменування АТ «Сенс Банк»), та позичальник [PERSON] уклали кредитний договір № 11021367000. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК». Відповідно до умов вищевказаного Договору кредитор зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі123 000,00 Швейцарських франків. Відповідно до Договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві, кредит. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги. 02.11.2011 Апеляційним судом Закарпатської області постановлено нове рішення, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу в розмірі 1 161 567, 69 грн. та судові витрати в розмірі 2 790, 00 грн. Посилаючись на постанову ВП ВС у справі №910/1238/17, вважає, що Банк не позбавляться права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4, 3.3, 3.5, 6.7 кредитного договору № 13-65-06/212 y зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов?язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Вказує, що в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 18.11.2022 становить - 641 521,04 грн., та складається з: Сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 104 783,19 грн. Сума заборгованості за інфляційними витратами 536 737,85 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, до позову додав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. 21.07.2006 Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11021367000. У забезпечення виконання зобов`язання позичальником було укладено договір поруки №11021367000 від 21.07.2006, поручителем за яким виступив відповідач [PERSON] . Ухвалою у справі №2-1301/11 від 19.04.2022 постановлено замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2п-7505/10, виданого 28.11.2011 Апеляційним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 1164 257, 69 грн., а саме сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ: 23494714, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, рахунок IBAN [NUMBER] ). Судом встановлено, що 02.11.2011 Апеляційним судом Закарпатської області скасовано вказане рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу в розмірі 1\~161\~567, 69 грн. та судові витрати в розмірі 2790, 00 грн. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 11021367000 від 21.07.2006. 30.03.2012 Колегією суддів апеляційного суду Закарпатської області замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк». 29.03.2017 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2п-7505/10. 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» був укладений Договір № 2089/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 11021367000 від 21.07.2006. 12.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». З розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем на суму заборгованості згідно з рішенням суду з 18.11.2019 по 18.11.2022, така становить 104 783,19 грн. З розрахунку інфляційних витрат, здійсненого позивачем на суму заборгованості згідно з рішенням суду з грудня 2019 по жовтень 2022 року, така становить 536 737,85 грн. Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також, згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підставою позовних вимог є стягнення заборгованості, визначеної рішенням суду, відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правовий аналіз положень ст.ст. 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК Україниі охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, яке не виконано в повному обсязі права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, у позивача, як кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки позивач скористався своїм правом та стягнув за судовим рішенням достроково заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом і банк після постановлення судом рішення, відповідно, має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника і отримання сум визначених ст. 625ЦПК України. Виходячи з наведених вище положень закону, та правових висновків Верховного суду, оскільки відповідачка [PERSON] не погасила визначену 02.11.2011 Апеляційним судом Закарпатської області суму боргу в розмірі 1\~161\~567, 69 грн., яка стягнута солідарно з відповідачів на користь банку, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення із відповідачів 3% річних нарахованих на суму боргу та інфляційних втрат. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Разом з тим згідно із п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В даному випадку, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів коштів як відповідальності, визначеної\~ст. 625 ЦК України, після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідачів заборгованості через прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком. Тобто, на дані вимоги розповсюджується дія п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Станом на момент ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України не скасовано. Зважаючи на викладене вище, а також враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється позивачем у період дії воєнного стану, суд вважає, що відповідач на підставі п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~в період після 24.02.2023. Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних мають братися за період з 18.11.2019 та 23.02.2023 (останній день перед введенням воєнного стану), сума яких, враховуючи наданий позивачем розрахунок, складає 44784, 05 грн. В свою чергу, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат мають братися за період з грудня 2019 до лютого 2022 включно, сума яких, враховуючи визначену у судовому рішенні суму боргу, складає 237976, 12 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог й стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за ст. 625\~ЦПК України в сумі 282760, 17 грн. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Тож, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved