Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

[PERSON] в липні 2023 року, звернулась до Заліщицького районного суду Тернопільської області із даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її розгляд доручено судді В.В. Васильченку. Позивачка в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 10 червня 1984 року, зареєстрований виконавчим комітетом Олексинської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 07, покликаючись на те, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. Позивачка [PERSON] зазначає, що вона втратила почуття поваги та любові до відповідача, вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Даний шлюб шкодить її інтересам та підлягає розірванню, оскільки являється формальним. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідач не бажає розривати шлюб, відповідно до положень ст.106 СК України. Ухвалою суду від 21 липня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач [PERSON] відзиву на даний позов, у визначений судом строк, не подав, причину неподання відзиву суду не повідомив. Відповідно до ст.178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк, без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 червня 1984 року, зареєструвавши його у виконавчому комітеті Олексинської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №07, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 21 червня 2019 року (виданого повторно). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка наполягає на розірванні даного шлюбу, мотивуючи тим що він шкодить її інтересам та носить формальний характер. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому, суд вважає, що оскільки сторонами припинено спільне проживання, позивачкою втрачено почуття поваги та любові до відповідача, збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) змінювала своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу та бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved