Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

21.06.2023 року представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» - Тетера О.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з червня 2020 року по червень 2023 року в розмірі 7\~726,32 грн., інфляційні втрати в розмірі 375,12 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 100,84 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~684,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу та надає мешканцям району послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , до якого послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надавались безперебійно (виключно за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем) з 01.11.2013 року, із нарахуванням щомісячно згідно загальної площі квартири. Відповідно до ст. 11 Закону України №про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. На загальних зборах співвласників багатоквартирного будинку ТОВ «Житлосервіс КР» визначено управителем багатоквартирного будинку і укладено відповідний договір про надання послуг від 03.06.2018 року, що діє з 01.10.2018 року. Формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». У відповідності до п. 1, п. 5, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] співвласники зобов`язані сплачувати за надані ТОВ «Житлосервіс КР» послуги не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач вартість наданих послуг не сплачувала, в результаті чого виникла заборгованість на суму 7\~726,32 грн. за період з червня 2020 року по червень 2023 року, на яку ТОВ «Житлосервіс-КР» в порядку ст.625 ЦК України нараховано збитки у вигляді інфляційних втрат 375,12 грн. та 3% річних 100,84 грн. Оскільки, в добровільному порядку наявну заборгованість [PERSON] не сплачує, тому представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Житлосервіс-КР», просить стягнути її з відповідача в примусовому порядку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року матеріали цивільної справи №214/4403/23 передано в провадження судді Чернової Н.В. (а.с.54). Ухвалою суду від 10.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.56-57). Представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» Тетера О.В. правом на участь в судовому засіданні не скористався, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не подала. Відповідно до ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується укладеним між ТОВ «Житлосервіс- КР» та співвласниками будинку [ADDRESS] договором про надання послуг з управління будинком за вказаною адресою від 03.06.2018 року. [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] з 29.09.2014 року, що слідує з довідки Центру адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 06.07.2023 року (а.с.55), а відтак в розумінні ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за даною адресою. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Так, формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] з 03.06.2018 року здійснюється відповідно до договору про надання послуг та додатку до нього ціна на послуги з управління багатоквартирними будинками Саксаганського району та перелік складових послуг (а.с.6-9, 12-15). З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] за період з червня 2020 року по червень 2023 року виникла заборгованість у розмірі 7726,32 грн., яку відповідачем жодного разу в межах цього періоду не погашено. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10), доказів на спростування якого відповідачем суду не надано. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявному розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеному позивачем (а.с.10), перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з червня 2020 року по червень 2023 року розрахована вірно і складає 7\~726,32 грн., з яким суд погоджується, доказів на його спростування відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України відповідачкою суду не надано. Оскільки, у зв`язку із несплатою відповідачем вартості отриманих житлово-комунальних послуг позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в сумі 375,12 грн. та 3% річних 100,85 грн. (а.с.11, 11 зворот). Надані позивачем розрахунки не викликають у суду сумнівів в їх вірності. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували договірні відносини, враховуючи доведеність заявленого позивачем розміру заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс КР», в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. (а.с.1,2).

Outcome: approved