Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

21 жовтня 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Євро-реконструкція» звернулось до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 80 402,45 грн. Також, згідно ст. 625 ЦК України просили стягнути нараховану інфляційну складову боргу - 12 885,93 грн. та 3% річних - 5 658,57 грн., а всього - 98 946,95, також стягнути судовий збір в сумі 2 2 70,00 грн. У позові вказується, що відповідачі є споживачами даних послуг, мешкають у кв. [ADDRESS] . З жовтня 2014 року не здійснюють у повному обсязі сплату за послуги з централізованого опалення, з липня 2017 року - за постачання гарячої води, внаслідок чого виникла заборгованість. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року позов задоволено, солідарно стягнуно з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячої води з урахуванням інфляції та 3 % річних у розмірі 98 946,95 грн. Судовий збір стягнуто з відповідачів у рівних частках по 567,50 грн.(а.с.36-39). 28 лютого 2023 року до суду надійшла від представника відповідачки [PERSON] , адвоката Кишені В.С.(а.с.51,52) заява про перегляд заочного рішення. Квартира є неприватизованою та знаходиться у власності держави, ордер на право проживання у квартирі виданий на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, у заяві вказується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] у квартирі не проживають з 2009 року. Згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2009 року (справа № 2-78/2009), судом вирішено вселити [PERSON] у кв. [ADDRESS] , проте вселення відповідача так і не відбулось. Відповідачка [PERSON] за договором оренди від 28 липня 2021 року проживає за адресою: [ADDRESS] , тому не отримувала повідомлень, повісток до суду. У заяві зазначається, що позов подано з пропуском строку позовної давності. Позивач мав право заявляти вимоги за період із листопада 2018 року до жовтня 2021 року. Стороною відповідачки [PERSON] просять поновити строк для перегляду заочного рішення, переглянути заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року і скасувати його, призначити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.44-52). Протоколом передачі судової справи раніше визначено складу суду від 28 лютого 2023 року, справа підлягає розгляду головуючим суддею Чех Н.А. (а.с.54). Розпорядженням Дніпровського районного суду м. Києва № 169 від 28 квітня 2023 року вирішено провести повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв`язку з неможливістю суддею Чех Н.А. продовжувати розгляд справи (а.с.89). Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28 квітня 2023 року головуючим суддею визначено суддю А.В. Слободянюк (а.с.91). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року, частково задоволено заяву представника відповідачки [PERSON] , адвоката Кишені В.С. про перегляд заочного рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року. Поновлено пропущений строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року у справі № 755/17792/21 за позовом ТОВ «Євро-реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги. Розгляд справи призначено у спрощеному позовному порядку без виклику сторін (а.с.117-120). Протоколом передачі судової справи раніше визначено складу суду від 13 червня 2023 року, справа підлягає розгляду після скасування заочного рішення головуючим суддею А.В. Слободянюк (а.с.123). Відповідно до розписки від 12 червня 2023 року відповідачкою [PERSON] отримано копію ухвали суду від 31 травня 2023 року про розгляд справи (а.с.122). Позивач, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали копію ухвали суду про розгляд справи, що підтверджено поштовим повідомлення про вручення від 06 та від 08 червня 2023 року (а.с.124-127). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться за матеріалами справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За відомостями Відділу з питань реєстрації місяця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 02 листопада 2021 року відповідачі зареєстровані за адерсою: [ADDRESS] з 17 березня 1987 року (а.с.25-28). Встановлено, що відповідачі зареєстровані за вказаною та отримують послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Судом встановлено, що постачальником послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у буд. [ADDRESS] є ТОВ «Євро-реконструкція», яке діє на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 17). Згідно довідки щодо підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів з 2014-2021 років, що знаходяться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», буд. [ADDRESS] входить до переліку таких житлових будинків (а.с.9). ТОВ «Євро-реконструкція» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.4,7). Відповідачі, за позицією позивача, як споживачі послуг, з жовтня 2014 року несвоєчасно не здійснюють оплату за отримані послуги з централізованого опалення та з липня 2017 року за постачання гарячої води. Станом на 01 вересня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 21 134,04 грн. за послуги з централізованого опалення та 59 268,41 грн. - за послуги постачання гарячої води (а.с.4-8). Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, крім інших, на комунальні послуги централізоване постачання холодної та гарячої води. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511). До теперішнього часу договір між відповідачами та позивачем так і не укладався, однак, враховуючи положення статей 8, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та враховуючи, що відповідачі упродовж певного періоду споживають послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ним послуги. У позові зазначається, що договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативними правовими актами на момент виникнення заборгованості, між сторонами не укладався, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не подавалась. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як встановлено судом, здійснювалось підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалюваних сезонів у 2014-2021 роках, які перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського районну м. Києва, в тому числі і буд. [ADDRESS] (а.с.9). Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з теплової енергії та постачання гарячої води. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у строки встановлені умовами договору. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Як вказано вище, згідно інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА відповідачі зареєстровані у кв. [ADDRESS] . У заяві про перегляд заочного рішення представник [PERSON] - Кишеня В.С. зазначає, що остання не проживає за адресою своєї реєстрації, а саме, у кв. [ADDRESS] . На підтвердження такої обставини надано договір оренди, акти щодо не проживання особи за місцем проживання та проживання особи не за місцем реєстрації. Суд критично ставиться до наданого договору оренди жилого приміщення між від 28 липня 2021 року, оскільки за змістом цього договору не можливо встановити між ким договір укладався. Безпосередньо сам договір укладений мовою (російською), якою не ведеться судочинство у судах України. Відповідач [PERSON] не надала переклад тексту договору українською мовою, що позбавляє суд можливості дослідити його зміст (а.с.47). Також до заяви від 31 травня 2013 року представника [PERSON] , Кишеня В.С. , про розгляд справи, призначений на 31 травня 2023 року, проводити без його участі, додано клопотання про залучення до справи акти, а саме: акт від 17 квітня 2023 року про не проживання [PERSON] за місцем її реєстрації ( [ADDRESS] ); акт від 17 квітня 2023 року про фактичне місце проживання відповідача [PERSON] (за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.108-111). Дані акти суд не приймає до уваги, оскільки за актом щодо не проживання особи за місцем реєстрації від 17 квітня 2023 року відсутні відомості про обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] за участю представника ЖЕК, (ОСББ), акт не затверджено уповноваженою особою. У акті про фактичне проживання особи не за місцем реєстрації від 17 квітня 2023 року про фактичне проживання відповідачки у кв. [ADDRESS] відсутні відомості щодо власника/наймача даної квартири, акт також не затверджений уповноваженою особою. У заяві про перегляд заочного рішення суду також вказується, що відповідач [PERSON] за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2009 року у справі № 2-78/2009 підлягав вселенню до кв. [ADDRESS] . Однак рішення суду про вселення виконане не було у добровільному порядку, у зв`язку з чим постановою начальника відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві № 807/15 від 15 липня 2009 року було залучено працівників правоохоронних органів для проведення виконавчих дій по вселенню [PERSON] (а.с. 49). Разом з тим, долучена стороною відповідача постанова органу державної виконавчої служби не може бути достатнім доказом, який свідчить про не проживання відповідача [PERSON] у вказаній квартирі: постанова ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві датована 15 липнем 2009 року, разом з тим період, у якому відбувається стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, починається з жовтня 2014 року, тобто більше ніж через п`ять років із дня винесення постанови органу державної виконавчої служби. Отже, судом встановлено, що відповідачі у справі були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з жовтня 2014 року по вересень 2021 року, та не звільняються від оплати послуг у повному обсязі. Так, стороною відповідачки [PERSON] ( [PERSON] ) у заяві про перегляд заочного рішення фактично ставиться питання про застосування строку позовної, вказуючи, що позивач мав право заявляти вимоги в межах трирічного строку, а саме, за період з листопада 2018 року до жовтня 2021 року. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( постановами від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630 , від 19 серпня 2022 № 928, від 23 грудня 2022 року, 25 квітня 2023 року № 383). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно розрахунку заборгованості за надання послуг з централізовано опалення борг нараховується з жовтня 2014 року до 01 вересня 2021 року. Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжено, відтак, борг з централізовано опалення з жовтня 2014 року до 12 березня 2017 року нараховано поза межами строку позовної давності (а.с.4). Суд, дійшов висновку, що основний борг за постачання централізованого опалення нараховано поза межами строку позовної давності, відтак сума інфляційної складової боргу та 3% від суми боргу за період з жовтня 2014 року до 12 березня 2017 року не може бути прийнята судом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з жовтня 2014 року до квітня 2021 року нараховано борг з центрального опалення в сумі - 21 134,04 грн. (а.с.6) Суд вважає застосувати строк позовної давності щодо нарахування боргу за надання послуг з центрального опалення за період з жовтень 2014 до 12 березня 2017 року. Відтак, від загальної суми боргу з центрального опалення слід відрахувати нарахування, які здійснено позивачем з жовтня 2014 року до 12 березня 2017 року, що становить 14 608,94 грн. (21 134,04 - 6 525,10). Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. Одночасно, заборгованість за постачання гарячої води позивачем нараховується з серпня 2017 року до серпня 2021 року (а.с.7,8). Отже, дані нарахування за постачання гарячої води здійснено з межах строку позовної давності. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача слід також стягнути заявлені 3% річних та інфляційні втрати. Як зазначено вище, на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (шрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності. Суд, дійшов висновку, що основний борг за постачання централізованого опалення нараховано поза межами строку позовної давності, відтак сума інфляційної складової боргу та 3% від суми боргу за період з жовтня 2014 року до 12 березня 2017 року не може бути прийнята судом. Як зазначено вище, сума боргу за період з 12 березня 2017 року до 01 вересня 2021 року з централізованого опалення становить 14 608,94 грн. Відтак, інфляційна складова боргу та 3% річних нараховуються за період з 12 березня 2017 року до 01 вересня 2021 року. Згідно табличного розрахунку боргу з постачання централізованого опалення позивачем 3% річних не нараховувалось за вересень 2021 року, інфляційна складова боргу позивачем не нараховувалось за липень, серпень, вересень 2021 рік (а.с. 6). Отже, з відповідача на користь позивача за прострочення сплати послуг з централізованого опалення підлягає стягненню 3% річних в сумі 1 957,20 грн. та інфляційні нарахування у сумі 5 392,16 грн. Для стягнення 3% річних та інфляційних суд приводить наступний розрахунок. Розрахунки за період з 12 березня 2017 року по 31 серпня 2021 року на заборгованість в розмірі 14 608,94 грн. 3% річних розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році. Розрахунок відсотків річних: Період розрахунку: з 12 березня 2017 року по 31 серпня 2021 року - 1 630 днів[Проценти] = 14 608,94 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 1 630 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 957,20 грн. Інфляційні нарахування розраховується за формулою:[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де:[Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Суд перераховує інфляційну складову боргу в сумі 14 608,94 грн. за період з квітня 2017 року до липня 2021 року, де сукупний індекс інфляції становить: 101,3х101,6х100,2х99,9х102х101,2х100,9х101х101,5х100,9х101,1х100,8х100х100х99,3х100х101,9х101,7х101,4х100,8х101х100,5х100,9х101х100,7х99,5х99,4х99,7х100,7х100,7х100,х99,8х100,2х99,7х100,8х100,8х100,3х99,4х99,8х100,2х100,5х101х101,3х100,9х101,3х101х101,7х100,7х101,3х100,2х100,1=136,908134. [Інфляційні нарахування] = 14 608,94 грн. (сума боргу) * 136,91% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 14 608,94 грн. (сума боргу) = 5 392,16 грн. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості підлягають частковому задоволенню. Зокрема, відповідно до уточненого розрахунку суду, заборгованість відповідачів за надані їм позивачем послуги складається з наступного: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 року до вересня 2021 року у розмірі 14 608,94 грн., заборгованість за постачання гарячої води за період з липня 2017 року до вересня 2021 року - 59 268,41 грн., інфляційна складова боргу за централізоване опалення - 5 392,16 грн., 3 % річних від простроченої суми за централізоване опалення - 1 957,20 грн., інфляційна складова боргу за постачання гарячої води - 7 546,41 грн., 3 % річних від простроченої суми за постачання гарячої води - 3 619,43 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн., що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 22 вересня 2021 року (а.с.23). Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи до пропорційно задоволених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позову, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 529,93 грн. (2 119,73 / 4) у рівних частках з кожного.

Outcome: partial