Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

02.02.2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Марина А.О., звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що починаючи з 2012 року [PERSON] та [PERSON] , проживали разом до 08.02.2022 року, як подружжя без реєстрації шлюбу. [PERSON] мала дитину [PERSON] , який народився [INFO] в Дніпропетровській області, Синельниківському районі, с. Михайлівка, який не є рідним сином позивача, але виховується ним, як рідний. Від шлюбу народилася спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалась, постійні сварки на підставі того, що відповідач, має залежність в ігроманії та інших подібних видах розваг. [PERSON] спочатку використовувала кошти, зароблені [PERSON] для сім`ї та дітей, якщо їй не вдавалось забрати кошти, то вона крала речі домашнього побуду задля їхнього подальшого збуту або продажу. Коли вже і це не вдавалось, то брала кошти в кредит в банках та в онлайн ресурсах (швидкокредити), позичала гроші у сусідів, друзів, та знайомих, які в подальшому частково відавав позивач. Всі дії відповідача призводили до деградації її як особи, громадянина та матері. В подальшому вона взагалі припинила турбуватись про дітей, а саме дитина - [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, у зв`язку із хворобою «Тромбоцитопенія», для підтримання нормальної кількості тромбоцітив в крові, дитина повинна вживати ліки двічі на день. Також, старший син [PERSON] потребує догляду, уваги та любові матері, але [PERSON] зовсім перестали турбувати діти та 08.02.2022 року вона пішла з дому, де останній час подружжя проживало разом за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 08.02.2022 року [PERSON] , як мати, не цікавиться життям дітей, за увесь період бачились декілька разів, на зустрічі настояв сам позивач, так як діти повинні мати зв`язок із матір`ю. За весь цей час, відповідачка отримувала державну соціальну допомогу на дитину інваліда [PERSON] по вересень 2022 року в загальному розмірі - 24349,50 грн., кошти витрачала на свій розсуд та не надавала матеріальної допомоги дитині, не повідомляла про це позивачу. Діти - [PERSON] та [PERSON] мешкають із народження з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , цей будинок належить [PERSON] , матері [PERSON] , і турбуватись про дітей допомагають батьки позивача. [PERSON] має можливість утримувати дітей та надавати їм повноцінну турботу, але діти [PERSON] та [PERSON] не мають місця реєстрації, самостійно зареєструвати дітей [PERSON] не має можливості, так як потрібна згода матері дітей, яку [PERSON] не надавала та їй байдуже де мешкають її діти. Батько турбується про своїх дітей однаково та не розділяє їх, піклується про їх здоров`я, моральний та духовний розвиток, виховує їх у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Дитина [PERSON] , ані фактично, а ні по документах не є рідним сином [PERSON] , але знаходиться повністю на його утримані, він забезпечує всі його потреби, купує одяг, взуття та необхідні речі для розваг так і для навчання. В подальшому, [PERSON] буде потребувати не тільки фізичної уваги але й оформлення будь яких документів, права на які у позивача відсутні тому, доцільним буде визначити опікуном [PERSON] над [PERSON] , так як діти є рідними братами та не можуть бути розділені. Відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти та шкодить інтересам дітей. У зв`язку з цим, представник позивача 29.06.2022 року звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області із заявою - проханням встановити опікуном [PERSON] , [INFO] над малолітньою дитиною [PERSON] який народився [INFO] . Встановити місце проживання дітей [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації або фактичного проживання. Здійснити обстеження умов проживання дітей - [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] , за місцем їх постійного проживання, за результатами обстеження скласти акт, в якому зазначити дату, місце проведення обстеження, відомості про дітей, їх батьків, інших осіб, з якими вони проживають, умови утримання дітей та стан їх здоров`я, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дітей. Окремо надати висновок в подальшому для суду щодо Встановлення опікуном [PERSON] , [INFO] над малолітньою дитиною [PERSON] , який народився [INFO] та встановлення місце проживання дітей [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] , разом і: батьком - [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації або фактичного проживання. Та після проведення перевірки надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, провели обстеження житлового будинку та провели необхідні дії для надання документів для суду, про що повідомили в усній формі позивачу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача де своїх батьківських обов`язків. Оскільки відповідач вже понад рік не приймає участі в фізичному, духовному та фінансовому розвитку, дітей, доцільно буде визначити виплату аліментів. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. [PERSON] має гарну репутацію, є взірцевим батьком та добросовісною людиною, може надати дітям повноцінне виховання, а також бажає й надалі турбуватися про своїх дітей. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] ; - встановити опіку над малолітньою дитиною [PERSON] , який народився [INFO] та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Залишила дітей з позивачем через сварку, з 08.02.2022 року, із-за свого вчинку, який не пробачив [PERSON] . Наразі вона працює сторожем, отримує заробітну плату. Бачила дітей 31.12.2022 року, а у квітні 2023 року разом з чоловіком придбавали речі для дітей на весну. З дітьми спілкується майже кожного дня за допомогою месенджерів, але коли вона їм телефонує, вони не відповідають, поповнює їм мобільні рахунки, придбала на День народження мобільний телефон сину [PERSON] . Забрати до себе дітей не може, так як у неї не вистачало одного спального місця. Згідна сплачувати аліменти на утримання дітей. Крім того, додала, що позивач хоче позбавити її батьківських прав, так як має намір виїхати за кордон. Представник третьої особи Сітало Н.М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] . Неповнолітній свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з мамою [PERSON] спілкувався останній раз 10.07.2023 року по вайберу, інколи бачиться з нею, вони гуляють разом, коли батько відвозить його до неї. Його навчанням та вихованням займається бабуся, тато проводить багато часу з ним та братом, вони також гуляють у парку, ходять на рибалку. Пояснив, що йому подобається жити з батьком, але не знає чи хотів би жити з матір`ю, хоча вона і ставиться добре до нього та брата. Якщо дарує подарунки, то обом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача та відповідача, як батьків її учня [PERSON] , який завжди є доглянутим, забезпеченим, і взагалі є талановитою дитиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином, а відповідач його цивільною дружиною. Між ними все було добре, але причиною розриву їх відносин стало те, що [PERSON] почала красти. З дітьми не спілкується. Батько відноситься до синів однаково, вони відвідують спортивну школу, мають грамоти і медалі. Дітей розлучати не можна, це буде травма для них. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює вчителем початкових класів. [PERSON] є її учнем, а [PERSON] його матір`ю, яку знає з хорошої сторони. Хлопець ввічливий, добрий, у школу ходив охайний. Після початку дистанційного навчання та війни, [PERSON] бачила частіше ніж зараз. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача не знає, а з відповідачкою працював разом до червня 2023 року. Приблизно у жовтні-листопаді 2022 року, на прохання [PERSON] , він привозив дітей до неї до дому, на вихідні, потім ще два рази вона просила про таку ж послугу. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача та третьої особи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , вивчивши матеріали справи, зазначає наступне. Відповідно до копій свідоцтв про народження: Серії [NUMBER] , виданого 11.04.2012 року та Серії [NUMBER] , виданого 18.12.2013 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько якого відмінний від позивача, а також вона, разом з відповідачем [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , який має інвалідність і потребує щоденного приймання ліків, згідно консультаційного висновку спеціаліста КП «ДОМЦС» ДОР» (а.с.6,7,9,26). [PERSON] знаходилась на обліку в УПСЗН м. Синельникове і отримувала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, в період з січня 2022 року до вересня 2022 року у сумі 24349 грн. 50 коп. (а.с.29), а з вересня 2022 року до 24.11.2031 року отримувачем цієї допомоги є позивач [PERSON] , що встановлено з наданої копії посвідчення Серії [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є працевлаштованою на посаді сторожа у ТОВ «СНЕК Продакшн», згідно наказу від 13.07.2022 року, за час роботи зарекомендувала себе як старанна, відповідальна і дисциплінована співробітниця. У колективі з усіма підтримує рівні дружні відносини і користується повагою і авторитетом у керівництва (а.с.39). Під час розгляду справи встановлено, що діти проживають разом із позивачем [PERSON] у буд. [ADDRESS] , належному матері позивача [PERSON] (а.с.11, 18, 19). В свою чергу, місце проживання за вказаною адресою малолітнього [PERSON] , 2013 року народження, з батьком [PERSON] , визначено на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 12 серпня 2022 року (а.с.27). Позивач надав суду довідку про проходження курсу підготовки кандидатів в опікуни, піклувальними, прийомні батьки, батьки-вихователі від 08.08.2023 року (а.с.85) і є рекомендованим Дніпропетровською обласною соціальною службою Дніпропетровської обласної державної адміністрації про включення до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування…(а.с.86-89). Позивач [PERSON] є працевлаштованим на посаді бригадира ПП «Укрспецбудремонт», і його сукупний дохід склав з жовтня 2021 року до березня 2022 року 31640 грн. 90 коп. Він має позитивну характеристику з вказаного місця роботи (а.с.11, 12). З характеристик, наданих Синельниківським ліцеєм №4 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, учні [PERSON] та [PERSON] є дисциплінованими, старанними, мають охайний вигляд, забезпечені усім необхідним шкільним приладдям, але мама не приділяє достатньої уваги їх вихованню. Діти проживають з батьком, бабою та дідом, які цікавляться їх навчанням та відповідально ставляться до виховання в сім`ї (а.с.12,13). Згідно характеристики з місця проживання, [PERSON] , 1991 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01 грудня 2022 року, без реєстрації. За час проживання нарікань від сусідів не надходило, в суперечках не приймала участі, внески на утримання будинку сплачує вчасно (а.с.40). За актом обстеження умов проживання за вказаною адресою від 11.10.2023 року, вони відповідають умовам для проживання дітей. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Підставою позову [PERSON] є посилання на ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до її двох дітей. Так, тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. \~Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. За висновком органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, прийнятого на підставі рішення від 24.05.2023 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 1991 року народження, відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц. Судова практика щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так, на виконання наведених вище норм Закону, позивачем по справі [PERSON] не надано доказів того, що поведінка відповідача [PERSON] , яка є матір`ю їх спільної дитини [PERSON] , а також її дитини від інших відносин - [PERSON] , є винною. З наданих суду роздруківок з додатку Вайбер, суд вбачає наявність нестабільних відносин сторін, їх конфліктний характер, у якому відповідач [PERSON] висловлює намір та бажання мати спілкування з дітьми, піклування про забезпечення їх сезонним одягом. На протиріччя, під час розгляду справи встановлено, що діти мають добрі відносини із матір`ю, яка цікавиться їх життям, приділяє увагу їх спільному проведенню часу, про що домовляється із позивачем, тобто знаходить час і можливість для спілкування з дітьми. Сторони є працевлаштованими, відповідач винаймає житло, яке наразі відповідає умовам для проживання у ньому дітей, позивач отримує соціальну допомогу пов`язану із інвалідністю сина [PERSON] . Свідки у справі не підтвердили обставин того, що відповідач [PERSON] покинула своїх дітей і є безвідповідальною у виконанні батьківських обов`язків відносно них, а малолітній свідок [PERSON] , який є сином відповідача від інших відносин, підтвердив наміри відповідача, як матері, спілкуватися із ним та його братом [PERSON] , батьком якого є позивач, приділяє їм увагу. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дітей, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, матеріали справи також не містять. З огляду на викладене, суд не приймає висновок служби у справах дітей, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , та вважає, що позивач [PERSON] не довів належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, що в діях [PERSON] присутня винна поведінка щодо дітей, тому в цій частині позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав є не доведеними, а той факт, що відповідач по справі не проживає спільно з дітьми у будинку, належному матері позивача, з яким вона перебувала у фактичних відносинах, які наразі є припиненими, не свідчить про її винну поведінку, і це не може бути переважним у вирішення питання про позбавлення її батьківських прав відносно дітей. З огляду на те, що відсутні підстави у позбавленні батьківських прав відповідача, похідна вимога про призначення [PERSON] опікуном, за вимогою ч. 3 ст. 60 ЦК України, [PERSON] , батьком якого він не є, та стягнення аліментів на його утримання, також задоволенню не підлягають. Зважаючи те, що малолітній [PERSON] , батьками якого є сторони у справі, проживає окремо від матері [PERSON] , разом із батьком [PERSON] , і таке місця проживання є визначеним відповідним рішення виконавчого комітету, відповідач визнала позовну вимогу про стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, тому в цій частині позов слід задовольнити. Статтею 180\~СК України\~передбачено,\~що батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття.\~Способом виконання\~батьками цього\~обов`язку відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~є в\~тому числі\~й присуджені\~за рішенням\~суду кошти\~(аліменти)\~у частці\~від доходу\~матері,\~батька,\~або у\~ твердій\~грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, на користь [PERSON] , з відповідача, суд вважає за необхідне визначити їх розмір у виді 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% встановленого законом гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду з 02.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, за викладених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial