Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

11 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та мотивує вимоги тим, що з 20 жовтня 2007 року по 25 липня 2011 року він перебував з відповідачкою у шлюбі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду м.\~Суми від 25 липня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Також на підставі рішення Зарічного районного суду м.\~Суми від 15 листопада 2018 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі \~частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що починаючи з 14 жовтня 2022 року їхня донька [PERSON] фактично мешкає з ним та перебуває на його утриманні та вихованні, але аліменти на утримання дочки продовжують з нього стягуватись. Крім того, оскільки з 14 жовтня 2022 року неповнолітня дитина фактично мешкає разом з ним, тому вважає, що існують достатні підстави для визначення місця проживання дитини з ним. Також, з огляду на викладене, змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: 1) визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним; 2) припинити стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , призначених за рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №\~592/3048/18 (провадження № 2/591/1786/18) від 15 листопада 2018 року; 3) стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала, наслідки визнання позову їй роз`яснені та зрозумілі. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Панок О.А. подала заяву про розгляд справи без її участі, поданий до суду висновок підтримує у повному обсязі. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2240 (а.с. 12). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 липня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26\~березня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-15). Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Печняк Ю.В. від 28\~січня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 58011022 з виконання виконавчого листа № 592/3048/18, виданого 18\~грудня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26\~березня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17). Згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м.\~Суми» [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 липня 2016 року та по теперішній час (а.с. 18). Як вбачається з акта фактичного проживання від 21 жовтня 2022 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , та його неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , спільно проживають в будинку [ADDRESS] з 14 жовтня 2022 року і по теперішній час (а.с. 19). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 16\~жовтня 2023 року за № 1627/27.1-26 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає недоцільним та неправомірним визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , оскільки дитина досягла 14 років, фактично проживає з батьком, між батьками відсутній спір щодо місця проживання доньки (а.с. 114). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частинами 6, 8 статті 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , отже, 07 травня 2022 року їй виповнилося чотирнадцять років. Таким чином, станом на момент подання позовної заяви до суду та станом на момент розгляду даної справи судом дитині виповнилося 15 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства неповнолітня [PERSON] може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Відтак, суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21; від 25 січня 2018 року у справі №\~537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі №\~686/18140/21. Крім того, матеріалами справи доведено, що вказаним правом неповнолітня [PERSON] скористалась, оскільки, вона самостійно обрала своє місце проживання разом з батьком [PERSON] , позивачем по справі. Також неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] разом з позивачем. На підставі наведених норм права та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, яка досягла 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Щодо поданої відповідачкою [PERSON] заяви про визнання позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.\~1 ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4\~ст. 206 ЦПК України). Визнання позову [PERSON] суперечить закону та порушує права доньки [PERSON] на самостійний вибір місця проживання, оскільки неповнолітня [PERSON] досягла того віку, з якого законодавство надає можливість самостійно вибирати місце проживання, тому визнання позову цим відповідачем немає правого значення. Такі висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постанові від 06 червня 2023 року у справі № 371/153/22. Отже, у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком слід відмовити. Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до частини 2\~статті 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За правилами частини 4\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо спліти цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи. З наданих доказів суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та всі витрати по її утриманню здійснюються позивачем. З 14 жовтня 2022 року відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної доньки [PERSON] . Крім того, відповідачка [PERSON] надала до суду заяву, в якій вона позов визнала в повному обсязі (а.с. 61). За таких обставин, суд вважає необхідним припинити стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на її утримані, відсутні, і вона має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачка не надала та нею позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідачки та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 11 серпня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про звільнення від сплати аліментів необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073 грн 60 коп. (2684 грн * 0,4). Також у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60\~коп. (2684 грн * 0,4), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою.

Outcome: partial