Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила про те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2019 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З березня 2023 року вони із відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що вона не працює оскільки здійснює догляд за дітьми до 3 років, крім соціальної допомоги інших прибутків не має. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання не надає. При цьому відповідач працює не офіційно, отримує дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти, інших аліментних зобов`язань не має. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття та коштів на її утримання у розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми трьох річного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. Позивач та її представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, разом з цим представником позивача - адвокатом Мельніковою А.А. подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.06.2019 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 208, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] від 30.03.2023. Позивач у позовній заяві зазначила, що з березня 2023 року вони із відповідачем припинили шлюбні відносини і проживають окремо, діти проживають разом з нею, вона не працює оскільки здійснює догляд за дітьми до трьох років, а тому потребує матеріальної допомоги. Як вказує позивач, відповідач [PERSON] інших осіб на утримані не має, отримує дохід, та є працездатною особою, проте у добровільному порядку допомогу на утримання дітей та на її утримання не надає. У ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно роз`яснень у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За приписами ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідачем відзиву на позов не надано, як і не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених у позові [PERSON] , суд встановив, що малолітні діти сторін у справі проживають разом з матір`ю, позивач здійснює догляд за дитиною до трьох років та потребує матеріальної допомоги на її утримання, а відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дітей та її утримання. З огляду на зазначене, враховуючи позицію відповідача, який вказаний розмір аліментів не оспорював, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у такому розмірі за своїм матеріальним станом суду не надав, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб - шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 12.07.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, на підставі ст. 84 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 12.07.2023, і до досягнення найменшою дитиною трьох річного віку, тобто до [INFO] . У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, враховуючи те, що позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved