Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області, визнав винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначив покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. Позивач не погоджуючись з вироком Прилуцького міськрайонного суду подав апеляційну скаргу. 21 березня 2016 року Апеляційний суд Чернігівської області постановив ухвалу, якою апеляційна скарга була залишена без задоволення, а вирок суду без змін. 13 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 21 грудня 2016 року Апеляційний суд Чернігівської області частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого, скасував вирок Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області від 29 грудня 2015 року та справу направив на новий судовий розгляд. Під час нового розгляду прокурор змінив обвинувачення і тепер вважав, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 190 КК України - шахрайство. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року було скасовано та визнано [PERSON] винним за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України і призначено покарання в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ч.5 ст. 74 КК України його було звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Не погоджуючись з вироком Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року адвокатом була подана касаційна скарга до Верховного Суду. Верховний Суд 16 червня 2021 року виніс Постанову, якою касаційна скарга захисника Фесика І.А. була задоволена частково, вирок Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року щодо [PERSON] був скасований, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 09 грудня 2021 року Чернігівський апеляційний суд відхилив апеляційну скаргу прокурора і залишив вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року по справі №742/3592/15-к без змін. Станом на сьогоднішній день набрав законної сили вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України. З приводу відшкодування завданої майнової шкоди пов`язаної з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач уже звертався до суду. Предметом позову по справі №742/2633/22 було відшкодування майнової шкоди пов`язаної з витратами, які були сплачені позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що предметом даного позову є: відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді не отриманого заробітку, який втратив позивач внаслідок незаконного засудження. Так, у зв`язку з незаконним звільненням з 04 травня 2016 року на підставі вироку Прилуцького міськрайонного суду від 29 грудня 2015 року позивачу було завдано шкоди в розмірі не одержаного заробітку за період з 04 травня 2016 року по 09 грудня 2021 року. На момент звільнення позивач обіймав на 0,5 ставки дві посади: лікаря невропатолога поліклінічного відділення КНП «Прилуцька ЦРЛ» (середньомісячна заробітна плата [PERSON] на посаді 05, лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ становила 1534 грн.) та лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні №2 (середньомісячна заробітна плата [PERSON] на посаді 05, лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2 становила 1573 грн.). Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить відшкодувати завдану майнову шкоду у зв`язку з незаконним звільненням, стягнути з Державного бюджету України на його користь заробіток, який не був ним отриманий за час відсторонення від посади з 04 травня 2016 року по 09 грудня 2021 рік. Крім того, стягнути з відповідача на його користь понесені по справі судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 квітня 2023 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке було відкладено до 23 червня 2023 року. 23 червня 2023 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 23 жовтня 2023 року. Позивач в судове засідання не з`явився, протее його представник адвокат Фесик І.А. уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник подав до суду заяву про подання доказів понесених у зв`язку з розглядом справи в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Представник Головного управління\~національної поліції\~в Чернігівській\~областів судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені у відзиві та письмових запереченнях. Зокрема, згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки з матеріалів справи, зокрема, із копії трудової книжки позивача вбачається, що з 02.08.1963 відповідно до наказу №136 від 02.08.1963 року [PERSON] був прийнятий на посаду дільничого терапевта, після чого, переведений на посаду лікаря-невропатолога Прилуцької ЦРЛ. Згідно з записом №11 у трудовій книжці, на підставі наказу №67 від 04.05.2016 [PERSON] звільнено з роботи з посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2 за п.7 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з набранням законної сили вироком суду. У наступному записі трудової книжки вказано, що запис №11 є недійсним. Звільнено позивача з роботи за п.7 ст. 36 КЗпП України з набранням законної сили вироку суду, яким позбавлено обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. Слід зазначити, що позивач 1938 р.н. станом на 2016 рік мав вік 78 років при тому, що за законодавством на пенсію за віком чоловіки виходять у 60 років. Ймовірно саме тому позивача у 2013 році було переведено на 05 ставки на 2х посадах. Пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування шкоди громадянинові серед іншого, внаслідок незаконного відсторонення від роботи (посади). Тобто для відшкодування шкоди необхідною є наявність факту відсторонення. У випадку з [PERSON] , під час проведення досудового розслідування факту відсторонення його від роботи не було. Мав місце лише факт звільнення позивача у зв`язку з вироком суду. Згідно з останнім записом у трудовій книжці від 05.05.2016 [PERSON] звільнено з роботи за п.7 ст. 36 К3пП України у зв`язку з набранням законної сили вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015, яким позбавлено позивача права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих функцій строком на 2 роки. Таким чином у випадку не скасування вироку, максимальний період обмеження позивача щодо поновлення на роботі у випадку виконання вироку міг становити до 05.05.2018 і після цієї дати позивач міг вільно продовжувати працювати за спеціальністю. Крім того, зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.12.2016 скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Тобто станом на 21.12.2016 будь-яких перешкод у відновленні позивачем своєї трудової діяльності на посаді лікаря не існувало. Разом з тим, матеріали справи не містять заяви позивача, адресованої керівнику КЛПЗ «Прилуцька центральна районна лікарня» про поновлення його на посаді лікаря-невропатолога, а також доказів відмови йому КЛПЗ «Прилуцька центральна районна лікарня» у працевлаштуванні. Прилуцький міськрайонний суд у справі №742/695/21 за позовом [PERSON] до тих же відповідачів з власної ініціативи витребував довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2. У відповіді від 08.04.2021 №1148 КЛПЗ «Прилуцька центральна районна лікарня» повідомила, що середньоденна та середньомісячна заробітна плата залежить від наявності або відсутності в лікаря категорії та стажу роботи. Крім того, розпорядженням Прилуцької РДА від 10.07.2017 №247 та наказом головного лікаря Прилуцької ЦРЛ №75 від 12.07.2017 посада лікаря-невропотолога поліклінічного відділення Ладанської ЦРЛ №2 скорочена зі штатного розпису з 14.09.2017. Крім того, 14.12.2017 Державним реєстратором внесений запис про припинення Ладанської районної лікарні №2. Таким чином [PERSON] не міг навіть теоретично після 14.09.2017 працювати на посаді, яка була скорочена. В примітці лікарнею зазначено, що розрахунок зроблений без урахування основних критеріїв до складових заробітної плати посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської ЦРЛ №2, таких як категорія та стаж роботи. Необґрунтовано з яких підстав стягнення проводиться саме за період з 04.05.2016 по липень 2021 року та незрозуміло яким чином підтверджується ймовірність продовження трудової діяльності позивачем на момент прийняття судом рішення у даній справі. Згідно зі ст. 81 ЦІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окремо зазначає, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено питання процедури поновлення особи на посаді. Так, в ст. 6 Закону зазначено, що громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, власником або уповноваженим ним органом видається наказ (розпорядження) про визнання недійсним наказу (розпорядження), згідно з яким громадянин звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та подаються для внесення в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про визнання недійсним запису про звільнення з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонення від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. На вимогу громадянина власник або уповноважений ним орган у триденний строк з дня звернення видає йому копію наказу (розпорядження) про визнання недійсним наказу (розпорядження), згідно з яким громадянин звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Таким чином, законодавством чітко встановлена процедура та обсяг дій незаконно звільненого працівника та роботодавця щодо поновлення порушеного права особи на працю. Такою процедурою позивач не скористався, що вказує на відсутність його волевиявлення щодо подальшого продовження трудових відносин на попередній роботі. 3 огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження втраченого заробітку, необґрунтованість розміру такої шкоди та підстав для її стягнення просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Крім того, згідно заперечення на заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про приєднання доказів Чернігівська обласна прокуратура зазначає, що при поданні позову позивач просив стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з незаконним звільненням 193\~848,40 грн., але 01.05.2023 позивачем збільшено позовні вимоги до 232\~926,85 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 23.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.08.2023 року об 11.00 год. Таким чином, відповідно до норм ст. 49 ЦПК України позивач мав можливість остаточно визначитися з позовними вимогами та їх сформулювати суду до 03.08.2023. Натомість 14.09.2023 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (лист КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» від 13.09.2023 №850 та два розрахунки середньомісячної заробітної плати [PERSON] ). Вказані документи позивачем подано під час розгляду справи по суті, після заслуховування позиції сторін, вивчення матеріалів справи, перед судовими дебатами. Таким чином вже на стадії підготовки позову позивач має визначити чіткий перелік доказів, якими будуть обґрунтовуватись заявлені позовні вимоги, додати дані докази до позовної заяви, а в разі їх відсутності - вирішувати питання про їх витребування. Подання додаткових доказів можливе, зокрема, якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню. В цьому випадку суд, залежно від таких обставин, встановлює строк подання додаткових доказів. (ч. 7 ст. 83 ЦПК). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 83 ЦПК). Вказана заява та клопотання не містять обґрунтування причин неподання доказів разом з позовною заявою та (або) із заявою про зміну позовних вимог, поданої у підготовчому засіданні, поважності причин пропущення процесуальних строків подання доказів [PERSON] у справі, як того вимагає ст. 83 ЦПК України Відсутні також заяви позивача про поновлення пропущеного строку подання доказів. Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду, такий учасник справи повинен письмо обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду при подачі позову з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №915/2222/19. 3 огляду на викладене, вважають що направлені стороною позивача заява про уточнення позовних вимог та клопотання про приєднання доказів від 14.09.2023 є такими, що не підлягають задоволенню та не можуть прийматися до уваги і враховуватися під час прийняття судом рішення. Щодо змісту заяви про уточнення вимог, слід зазначає наступне. У вказаній заяві позивач посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №752/17832/14-ц зазначає про застосування вказаної судової практики у даній справі. Робить власний висновок про нібито наявність втраченого заробітку за період з 04.05.2016 по 09.12.2021. Крім того, позивач у своїй заяві від 14.09.2023 посилається на довідку Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» не зазначаючи ні її (довідки) дату, ні її номеру, зазначає про середньомісячний заробіток на посадах 0,5 лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та на посаді 0,5 лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ, однак не зазначає обґрунтованого розрахунку суми, що стягується чи оспорюється, що є прямим порушенням ч.3 ст. 175 ЦПК України. Таким чином [PERSON] сума позову фактично в грошовому виразі не визначена, хоча справа відноситься до спорів майнового характеру, і вона є обов`язковою ознакою у даній категорії спорів. Водночас позовні вимоги про стягнення втраченого заробітку не підлягають задоволенню через їх недоведеність. Припинення трудового договору оформляється виданням наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу. У такому наказі (розпорядженні) повинні бути зазначені підстави припинення трудового договору в точній відповідності з формулюваннями законодавства про працю і конкретним посиланням на статтю, пункт закону. Слід зазначити, що позивачем на підтвердження факту звільнення надано лише копію деяких сторінок трудової книжки, що на думку обласної прокуратури є не достатнім доказом на підтвердження вказаного факту, оскільки належним доказом факту та підстав звільнення позивача є наказ роботодавця про звільнення особи. Розмір заробітку та інших грошових доходів, які передбачені п.1 ст. 3 Закону визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Натомість факту відсторонення від посади у випадку з [PERSON] не було. В заяві про уточнення позовних вимог, заявлена вимога сформульована наступним чином: «В рахунок відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з незаконним звільненням [PERSON] , стягнути з Державного бюджету України на користь позивача заробіток, який не був ним отриманий за час відсторонення від посади з 04.05.2016 по 09.12.2021. Окремо слід наголосити, що матеріали цивільної справи належного доказу, зокрема рішення суду про визнання звільнення [PERSON] незаконним, а також факт відсторонення від посади позивача, не містять. Порядок визначення розміру відшкодування втраченого заробітку передбачений абзацом 3 пункту 2 розділу II постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. У пункті 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури Україні Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, вказано, що згідно з частиною першою статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від робити (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Таким чином, для правильного визначення розміру можливого втраченого заробітку позивачем, необхідно надати суду докази, які підтверджують суму заробітної плати, отриманої за два останні місяці (березень, квітень 2016 року), тобто за два попередні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто з травнем 2016 року. Такі відомості та докази надали б підставу для визначення середньомісячного заробітку та в подальшому визначення можливого розміру втраченого ним заробітку. Натомість, розрахунки середньоденної та середньомісячної заробітної плати наданих лікувальним закладом не містять обґрунтованого арифметичного розрахунку, даних про розмір окладу, про складові, з яких розроблено такі розрахунки, що унеможливлює визначитись з обґрунтованістю зазначених сум та потребують додаткового обґрунтування та перевірки. Отже, позовна вимога [PERSON] про уточнення позовних вимог та клопотання про приєднання доказів від 14.09.2023 не підлягають розгляду, а взагалі позовні вимоги позивача про відшкодування завданої майнової шкоди не підлягає задоволенню, оскільки факт та розмір такої виплати не підтверджено належними та достовірними доказами та не доведено матеріалами справи. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що згідно запису 04.02.2013 за №10 в трудовій книжці виданій на ім`я [PERSON] , 1938 року народження, вбачається, що на підставі наказу №11 від 01.02.2013 [PERSON] переведений на 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2. Згідно запису 05.05.2016 за №11 [PERSON] , на підставі наказу №67 від 04 травня 2016 року, звільнено з роботи за п.7 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з набранням законної сили вироку суду. 05 травня 2016 року на підставі наказу №67 від 04.05.2016 запис №11 є недійсним. Звільнено з роботи по ст.36 п.7 КЗпП України, з набранням законної сили вироку суду, яким позбавлено обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки (а.с.6,7). Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року [PERSON] визнано винним за ст. 368 ч.1 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17\~000 грн. з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки (а.с.29-32 зворот). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року, щодо [PERSON] без змін (а.с.33-38). 13 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо [PERSON] скасував та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції (а.с.12,13,зворот). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року щодо [PERSON] , скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.14-16,зворот). Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року [PERSON] визнано невинуватим за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України і виправдано (а.с.9-11). Вироком Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року щодо [PERSON] скасовано. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. На підставі. На підставі ч.5 ст. 74 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України (а.с.22-28, зворот). Постановою Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 16 червня 2021 року вирок Чернігівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.39-44). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року відносно [PERSON] без змін (а.с.17-21,зворот). Станом на сьогоднішній день набрав законної сили вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України і виправдано. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області №2578 від 26 серпня 2021 року вбачається, що посадовий оклад лікаря невропатолога поліклінічного відділення 1 категорії становить 12 тарифний розряд. За стаж роботи понад 20 років працівникам встановлюється доплата у розмірі 30% від посадового окладу згідно штатного розкладу. Середня заробітна плата на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення КНП Прилуцька ЦРЛ» ПРР ЧО за період з травня 2016 року по липень 2021 року включно складає 323\~656 грн. Середня заробітна плата на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні №2 за період з травня 2016 року по вересень 2017 року включно (14 вересня 2017 року дана посада була скорочена зі штатного розпису) складає 64\~080,80 грн. (а.с.8, зворот). Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області №356 від 24 квітня 2023 року вбачається, що посадовий оклад лікаря невропатолога поліклінічного відділення 1 категорії становить 12 тарифний розряд. За стаж роботи понад 20 років працівникам встановлюється доплата у розмірі 30% від посадового окладу згідно штатного розкладу. Середня заробітна плата на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення КНП Прилуцька ЦРЛ» ПРР ЧО за період з травня 2016 року по липень 2021 року включно складає 323\~656 грн. Середня заробітна плата на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні №2 за період з травня 2016 року по вересень 2017 року включно (14 вересня 2017 року дана посада була скорочена зі штатного розпису) складає 64\~080,80 грн. (а.с.55, зворот). Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області №850 від 13 вересня 2023 року та розрахунку №1, №2, вбачається, що середньомісячний заробіток [PERSON] на момент його звільнення (04 травня 2016 року) становить: 1) на 0,5 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ 1\~534,00 грн.; 2) на 0,5 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2 1\~573,00 грн. Також зауважують, що розрахунок середньомісячного заробітку проведено у порядку передбаченому Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» зі змінами і доповненнями, а саме згідно абз. 3 п.8 розд. ІV. При визначенні середньоденної заробітної плати та середньомісячного числа робочих днів керувалися абз. 1 та абз. 4 п.8 розд. ІV Постанови КМУ №100. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). За змістом ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, коли органом досудового розслідування, за законністю якого, наглядає прокуратура, позивачу було висунуто підозру за ст.368 КК України та прокуратурою підтримувалося таке обвинувачення в суді, яке в кінцевому результаті не знайшло свого підтвердження, але потягло за собою незаконне засудження з наслідком незаконного звільнення [PERSON] з роботи з посади лікаря, даними діями ГУНП в Чернігівській області та Чернігівською обласною прокуратурою було заподіяно шкоду позивачу. Проте, 21.12.2016 ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду від 29.12.2015 року, тому суд вважає, що з дня скасування вироку, будь-яких перешкод у відновленні позивачем трудової діяльності на посаді лікаря не існувало, а матеріали справи не містять заяви позивача адресованої керівнику КЛПЗ «Прилуцька центральна районна лікарня» про поновлення його на посадах лікаря-невропатолога, а також доказів відмови позивачу КЛПЗ «Прилуцька центральна районна лікарня» у працевлаштуванні, тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути суму втраченого заробітку позивача за період з 04 травня 2016 року по 21.12.2016 рік включно, пов`язаного з незаконним його звільненням, як наслідок незаконного засудження. Обчислення середньомісячного заробітку слід проводити відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі за текстом - Порядок №100). Відповідно до\~абз.\~4,\~5\~п.2\~Порядку №100\~середня заробітна\~плата обчислюється\~виходячи з\~виплат за\~останні два\~календарні місяці\~роботи,\~що передують\~місяцю,\~в якому\~відбувається подія,\~з якою\~пов`язана відповідна\~виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивача звільнено з роботи 04.05.2016, отже при обчисленні його середньоденної заробітної плати необхідно виходити з виплат за березень та квітень 2016 року, тобто за 2 місяці, що передують звільненню. Вказане узгоджується з наданими КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області розрахунками №1 та №2. Матеріалами справи підтверджується, що у березні 2016 року та у квітні 2016 року у позивача було по 13 робочих днів на місяць. Отже,\~загальна сума\~втраченого заробітку\~позивача за\~період з\~04\~травня 2016\~року по\~21\~грудня 2016\~року включно,\~пов`язаного з\~незаконним його\~звільненням,\~як наслідок\~незаконного засудження становить 23\~181,00 грн., а саме: 0,5 посади лікар-невропатолог поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ 11\~564,00 (1298 (11 днів)(травень) + 1534 (червень) + 1534 (липень) +1534 (серпень) +1534 (вересень) +1534 (жовтень) +1534 (листопад) +1062 (9 днів) (грудень)) грн.; 0,5 посади лікар-невропатолог поліклінічного відділення Ладанської РЛ №2 11\~617,00 (1331 (11 днів) (травень) + 1534 (червень) + 1534 (липень) +1534 (серпень) +1534 (вересень) +1534 (жовтень) +1534 (листопад) +1082 (9 днів) (грудень)) грн. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011\~року №460/2011,\~центральним органом\~виконавчої влади,\~що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але тільки таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 у справі Станєв проти Болгарії» (Stanevv. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230). Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, nn. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, n. 29). При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позову. В силу вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial