Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Галінкіна, В.Ф. звернувся з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №11/10-21 від 11.10.2021 у розмірі 13374,00 доларів США, пеню у розмірі 44399,20 доларів США та сплачену суму судового збору у розмірі 13420,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 11.10.2021 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №11/10-21, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 15122,00 доларів США. Отримання відповідачем грошових коштів також підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою від 11.10.2021. Згідно п. 3 цього договору сторони домовились, що за цим договором повернення всієї суми позики у повному обсязі у вищевказаній сумі має бути здійснено не пізніше, ніж 11.04.2022. Також, цим договором сторонами встановлений графік на шість платежів. Позивач зазначив, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання щодо перших чотирьох платежів та повернув позивачу грошову суму у розмірі 1748,00 доларів США. В подальшому відповідач перестав виконувати свої зобов`язання, залишок грошових коштів у розмірі 13374,00 доларів США не повернув. На зв`язок відповідач не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, про причини невиконання зобов`язання не повідомляв. Крім того, згідно п. 8 договору позики, у разі прострочення сплати будь-якого з платежів, передбачених п. 4 договору позики, відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача пеню у розмірі 20% від розміру несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Тому, згідно доданому розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 44399,20 доларів США. Отже, позивач вважає, що розписка відповідача повною мірою підтверджує факт укладення договору позики, а також те, що грошові кошти були передані йому. На підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2023 справа передана до Фрунзенського районного суду м. Харкова за підсудністю. 04.07.2023 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені вище в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не відомі. Проте відповідач обізнаний про наявність даного позову, оскільки матеріали справи містять його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими був ознайомлений 02.08.2023, про що свідчить його підпис. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В ст. 275 ЦПК України визначені строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. \~ \~ \~ \~Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Встановлено, що до позовної заяви позивачем додано копію Договору позики від 11.10.2021 №11/10-21, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , та копію розписки [PERSON] , від 11.10.2021 про отримання останнім грошових коштів у розмірі 15122,00 доларів США (а.с.7-8, 9). На копії розписки відображений підпис [PERSON] . Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики від 11.10.2021, а також пені за час прострочення виконання зобов`язання за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Разом з тим, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію розписки. Оригінал розписки [PERSON] в матеріалах справи відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення. У свою чергу, ч. 6 ст. 95 ЦПК України передбачає, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 у справі № 201/11388/17 не встановив. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З урахуванням того, що [PERSON] на обґрунтування своїх позовних вимог не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не пояснив відсутність оригіналу розписки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Питання про розподіл судових витрат щодо сплати судового збору, суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed