Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 03.07.2010 за якою погодився, що договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання Банківських послуг (далі - Умови), Тарифів банку. Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.04.2014 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 23361,95 грн, нараховану станом на 31.07.2023. Позивач посилається, що ухвалення судом рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від виконання зобов`язань. Прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 13066,04 грн. Оскільки з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати його укладення до дати поточної заборгованості з 03.07.2010 до 31.07.2013, то за період після подання позовної заяви з 18.09.2013 до 31.03.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 27565,50 грн, яка складається з 24612,22 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2953,28 грн 3% річних від простроченої суми. Позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27565,50 грн, сплачений при подачі позову судовий збір. На виконання Розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана справа передана на розгляд Октябрському районному суду м. Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 за № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова з 23.11.2022. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.07.2023 справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. 16.08.2023 вищевказана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, розглянути справу за її відсутністю, ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини: заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.04.2014 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Версус», [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто, крім іншого з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 03.07.2010 у розмірі 23161,95 грн. Рішення набрало законної сили 05.07.2014 (а.с. 14, 15). Рішенням суду встановлено, що 03.07.2010 відповідно до укладеного кредитного договору від 03.07.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22.03.2011 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого ТОВ "ВЕРУС" поручилось за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. В результаті недотримання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 31.07.2013 виникла заборгованість у розмірі 23361,95 грн, яка складається з: 13066,04 грн - заборгованість за кредитом; 8707,25 грн - заборгованість за відсотками; 500 - штраф (фіксована частина); 1088,66 грн - штраф (процентна складова) Доказів, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.04.2014 виконано матеріали справи не містять, як і не містять доказів пред`явлення його для примусового виконання. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону 3% річних як і нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Верховний Суд України в постанові від 06 червня 2012 року в справі №6-49цс12 вказав, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Отже, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, та таким, що підлягають частковому задоволенню щодо періоду та суми нарахованих інфляційних збитків та 3% річних, виходячи з наступного. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення чи, як в даному випадку, обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк застосовується до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 02.04.2017 до 31.03.2021 (в межах заявлених позовних вимог). Судом здійснено розрахунок за допомогою он-лайн калькулятора (сайт https://calculator.in.ua/web/index) за період з 02.04.2017 до 31.03.2021, згідно якого сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції з простроченого тіла кредиту 13066,04 грн складає 4408,21 грн, 3% річних - 1566,84 грн, а всього 5975,05 грн. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача суму заборгованості в розмірі 5975,05 грн, що становить 21,68% вимог. Згідно квитанції, що знаходиться у справі, позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягує з відповідача 21,68% від сплаченого позивачем судового збору, що складає 492,14 грн.

Outcome: partial