Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що він передав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем була написана письмова розписка від 01 червня 2023 року. Згідно до розписки датою повернення боргу є 05 червня 2023 року, однак відповідач у визначений строк борг не повернув. На неодноразові звернення з проханням належного виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, що стало підставою звернення до суду. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 8 000,00 грн за договором позики (розпискою) від 01 червня 2023 року, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 073,60 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3\~500,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.09.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справа призначена до судового розгляду. У визначений судом строк відповідач [PERSON] правом подання відзиву не скористався, надав суду виписку по картковому рахунку АТ «Універсал Банк» на його ім`я та виписку по картковому рахунку АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду додатково пояснив, що у березні 2023 року він передав відповідачеві у оренду власний легковий автомобіль. За умовами укладеного договору [PERSON] зобов`язаний був сплачувати орендну плату авансом за тиждень виходячи із з розрахунку 430 грн. за добу користування. Надані банківські виписки підтверджують саме оплату за цим договором, які він проводив готівковими грошовими коштами, а також шляхом перерахування грошових коштів зі свого карткового рахунку та карткового рахунку своєї співмешканки [PERSON] . Згодом [PERSON] стало відомо, що з червня 2023 року [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, був позбавлений права керування транспортними засобами, проте продовжував орендувати автомобіль та сплачувати орендну плату за користування ним. Крім того, у червні 2023 відповідач звернувся до позивача та попросив терміново позичити йому незначну суму грошових коштів на короткий проміжок часу, а саме з 01.06.2023 по 05.06.2023, на що позивач погодився. Жодних платежів у рахунок оплати вказаного боргу відповідач не здійснив, а після того, коли 02.08.2023, перебуваючи у нетверезому стані, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на належному позивачеві автомобілі і суттєво його пошкодив, взагалі став уникати будь-якого спілкування. Тому він просить суд позов задовольнити. Представник позивача адвокат Поліщук О.Ю. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, з урахуванням згоди позивача та його представника, суд дійшов висновку про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Суд заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають положення Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначено статтею 509 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено частиною першою статті 530 ЦК України. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Визначення договору позики закріплено у статті 1046 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначена обов`язкова письмова форма договору позики та регламентовано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Питання підтвердження виконання зобов`язання розкрито законодавцем у статті 545 Цивільного кодексу України, відповідно до якої прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Під час розгляду справи судом установлено, що 01 червня 2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 8\~000,00 грн, які зобов`язався повернути до 05.06.2023. На підтвердження наведеного позивачем до матеріалів справи долучена власноручна розписка [PERSON] , оригінал якої був наданий [PERSON] суду для огляду під час судового розгляду (а.с. 8). Отримані відповідно до укладеного договору позики грошові кошти позивачеві не були повернуті у визначений строк, у зв`язку із чим на момент розгляду справи судом за ним на суму позики рахується прострочена заборгованість. Надані відповідачем виписки з карткових банківських рахунків таких висновків суду не спростовують, що обґрунтовується наступним. Принцип змагальності цивільного процесу передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). У свою чергу в силу ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Оцінюючи надані відповідачем на спростування доводів позивача докази суд констатує, що надана виписка про рух коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] не є належними доказами, оскільки вказана особа не є стороною наявних між позивачем та відповідачем правовідносин, призначення проведених нею платежів не дає можливості визначити їх як такі, що були спрямовані на погашення заборгованості за договором позики від 01.06.2023. Крім того суд враховує, що загальна сума платежів, які були нею проведені після виникнення боргових правовідносин між [PERSON] та [PERSON] становить 14\~000,00 грн, що значно перевищує загальний розмір позики. Відповідно за таких обставин, за умови погашення такими платежами заборгованості перед [PERSON] , відповідач повинен був отримати у позивача оригінал боргової розписки, або ж отримати іншу, якою підтвердити факт погашення заборгованості за розпискою від 01.06.2023. З аналогічних підстав суд не може врахувати здійснені відповідачем зі свого карткового рахунку платежі за період після 01.06.2023 на суму 6\~000,00 грн., оскільки відсутнє призначення платежу, яке дає можливість ідентифікувати такі платежі як погашення заборгованості. У свою чергу наданий суду договір оренди транспортного засобу від 14.03.2023 та акт приймання передачі транспортного засобу від 14.03.2023 (а.с. 42-48) підтверджують, що між [PERSON] та [PERSON] мали місце також інші правовідносини, виконуючи які відповідач сплачував грошові кошти на користь позивача. За таких обставин факт погашення заборгованості за договором розписки від 01.06.2023 [PERSON] суду не доведено. Відповідно аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, натомість відповідач по справі взяті на себе зобов`язання у частині повернення позичкових грошових коштів не дотримався, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушення умов договору [PERSON] порушує права позивача, у зв`язку із чим вони підлягають судовому захисту шляхом стягнення наявної заборгованості. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного цивільного права відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України. Оскільки за наслідками розгляду даного спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у повному обсязі. Визначення поняття судових витрат наведено у ст. 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду надано копію договору про надання юридичних послуг, послуг адвоката та консультаційних послуг № 240823/2 від 24 серпня 2022 року (а.с. 11), копію квитанції № 240823/2 від 06.09.2023 (а.с. 14), розрахунок судових витрат (а.с. 15); копію акту приймання - передачі послуг, наданих адвокатом, згідно з Договором про надання правової допомоги № 240823/2 від 24.08.2023 (а.с. 16). Із наданих доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] поніс судові витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн. З урахуванням наведеного стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1\~073,60 грн та 3 500,00 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved