Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

15.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1144-6289. Зазначений Кредитний договір як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A2387, для підписання Кредитного договору 1144-6289 від 22.01.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 11 200,00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 18 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день; Відповідно до вище наведеного, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту, кредитодавець додає до цієї позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів, а саме копію Витягу з реєстру банків та копію Довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Позивач стверджує, що відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором 1144-6289 від 22.01.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. В подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами Кредитного договору. Станом на 30.05.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять: 47 488,00 (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) гривень, що складається з: прострочена заборгованість за кредитом 11 200,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 36 288,00 гривень; Кредитодавець відповідно до умов Кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору № 1144-6289 від 22.01.2023 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто. Таким чином, з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ідентифікаційний код юридичної особи (код за ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133) загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1144-6289 від 22.01.2023 року, в розмірі 47 488,00 (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 11 200,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 36 288,00 гривень та стягнути витрати по сплаті судового збору. 16.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.09.2023\~року відповідач\~через канцелярію\~суду зареєстрував\~клопотання,\~в якому\~просив суд\~здійснювати розгляд\~справи №\~369/9150/23 за позовом Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором, з викликом сторін в порядку загального позовного провадження. 04.09.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 04.09.2023 року відповідач через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 47488,00 гривень. 05.09.2023 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Тітова О.О. через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, вказувала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 24.10.2023 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 24.10.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Царьов Михайло Валерійович через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій зазначив, що просить суд розглянути справу без участі відповідача та його представника, просив врахувати, що позицію викладену у відзиві на позовну заяву відповідач та його представник підтримує у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Судом встановлено, що позивачем, до позовної заяви надано договір про відкриття кредитної лінії №1144-6280 від 22.01.2023 року відповідного до якого, позивач взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 11200.00 гривень (одинадцять тисяч двісті гривень 00 копійок), строк кредитування 300 днів, заявлений строк 18 днів, знижена процентна ставка 2.50% в день, стандартна ставка 3.00 % в день. Виконання своїх зобов`язань, позивач підтверджує копією витягу з реєстру банків та копією Довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Суд одразу звертає увагу, що відповідно до витягу з реєстрів банків, що надана до позовної заяви, вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було видано кошти за кредитним договором № 1138-9084 від 10.01.2023 року у розмірі 3200.00 гривень, тобто за іншим кредитним договором та сумою кредиту. А тому суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки він не підтверджує факту передачі грошових коштів позивачем на рахунок відповідача за кредитним договором 1144-6280 від 22.01.2023 року. За правилами\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами\~ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідачем у відзиві на позовну заяву було зазначено, що кредитний договір 1144-6280 від 22.01.2023 року та порядок укладання цього договору не відповідає положенням Закону України «Про електрону комерцію», а тому він є неукладеним. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як зазначено у пункті 3.1 договору, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електрону комерцію». Стаття 11 Закону України «Про електрону комерцію» визначає порядок укладання електронних договір та встановлює вимоги, виконання яких підтверджує укладання договору в електронній формі. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Позивачем не надано суду доказів, що у відповідності до ст.8 Закону України, інформаційна система Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передбачає технічну можливість змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції, укладання договору. Пункт 3.7. Договору, визначає, що після прийняття кредитодавцем рішення про можливість укладання данного Договору, позичальнику повідомляється про прийняте рішення шляхом надання такої інформації через Особистий кабінет (офрета). Кредитодавець надсилає позичальнику гіперпосилання для ознайомлення з проектом договору. Тобто саме цей пункт підтверджує відсутність права позичальника на внесення змін до змісту наданої інформації, а також до тексту самого договору. Також, позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів про прийняття відповідачем пропозиції про укладання договору, а саме заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 3.9. кредитного договору передбачено, що безпосередньо після отримання акцепту від позичальника, шо є укладанням Договору відповідно до ч.3. ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», Кредитодавець накладає на Договір, укладений у вигляді електронного документу, кваліфіковану електрону печатку Кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу. У пункті 12 «Юридична адреса, реквізити та підписи сторін» Договору відсутня інформація розшифровка електронного підпису, зазначено лише, що договір містить кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, однак таке відображення у самому договорі відсутнє, не має вказівки на дату та час підпису. Також, зазначено, що позичальник наклав підпис одноразовим ідентифікатором, вказано номер паролю, однак відсутнє зазначення дати та часу накладання такого підпису. Більш того, Закон України «Про електрону комерцію» вимагає накладання усіма учасниками електронно-цифрового підпису, а Кредитодавець підписав договір кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, без вказівки на дату та час. Позивачем до позовної заяви не надано ані відомостей про сертифікацію ключа, кваліфікованої електронної печатки із позначкою часу, ані відомостей про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті, а тому відсутні докази накладання Позивачем кваліфікованої електронної печатки із позначкою часу. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Виходячи з вищенаведеного та у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів, щоб свідчили про дотримання порядку укладання договору в електронній формі, який визначений Законом України «Про електронну комерцію», суд погоджується з доводами відповідача, та вважає, що наявні підстави вважати кредитний договір №1144-6289 від 22.01.2023 року неукладеним. Стаття 638 ЦКУ визначає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач зазначає, а суд приймає до уваги той факт, що кредитний договір має розбіжності у термінах кредитування, оскільки пунктом 2.3. договору визначено, що строк кредитування до 08.02.2023 року, а пункт 4.8. Договору визначає, що строк кредитування становить 300 календарних днів (до 17.11.2023) року, а також надані різні графіки платежів та загальної вартості кредиту, в пункті 2.3 визначено один графік та вартість кредиту (загальна вартість кредиту 14224.00 гривень, а графік платежів, який є додатком до Договору встановлює вже інші строки та загальну вартість кредиту. Отже сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, яким є строк кредитування та сума кредиту, що підлягає сплаті. Також, суд зазначає, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, а саме довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 30.05.2023 року, не може бути прийнятий судом як доказ правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. ч. 4, 5 та 6 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Разом із повідомленням кредитодавець зобов`язаний надати споживачу новий графік платежів, у якому визначається кількість платежів, що залишаються до сплати після вступу в дію нової ставки, та у разі зміни кількості та періодичності платежів - інформацію про їх нову кількість та періодичність. Якщо визначити розмір майбутніх платежів неможливо, кредитодавець має повідомити споживача про те, що сума, яка залишилася до сплати, може змінюватися у результаті зміни процентної ставки залежно від поточного балансу поточного рахунку споживача на дату вступу в дію відповідної зміни. Якщо в результаті зміни процентної ставки змінюється розмір платежу, це має бути чітко зазначено в повідомленні. Попереднє повідомлення споживача про зміну змінюваної процентної ставки не вимагається, якщо дотримано всіх таких умов: 1) договором про споживчий кредит передбачено, що інформація про зміну змінюваної процентної ставки повинна надаватися споживачу періодично у письмовій формі, і строки такого повідомлення визначені цим договором; 2) договором про споживчий кредит передбачено, що процентна ставка може змінюватися залежно від зміни погодженого сторонами індексу; 3) інформація про індекс оприлюднюється у приміщенні кредитодавця, в якому надаються послуги споживачам; 4) зміна змінюваної процентної ставки здійснюється виключно в результаті зміни погодженого сторонами індексу. У разі невиконання кредитодавцем вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, при підвищенні процентної ставки кредитодавець не має права вимагати від споживача сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки. До дати виконання вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, зазначеної у відповідному повідомленні, направленому споживачу в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, платежі, що залишаються до сплати, розраховуються за процентною ставкою, що діяла до дати підвищення. Згідно до положень вказаної статті, застосуванню змінюваної процентної ставки повинні передувати такі умови: повідомлення боржника про застосування змінюваної процентної ставки, надання нового графіку платежів. Виходячи з матеріалів справи до договору кредитором було надано лише один графік платежів та на підставі цього графіку була розрахована загальна сума кредиту, що підлягає сплаті, а тому відсутні підстави для застосування змінюваної процентної ставки. Більш того, наданий графік суперечить графіку платежів, що наведений у п. 2.3 та п. 5.3 кредитного договору, оскільки передбачає інший строк кредитування та суму, що підлягає поверненню. Відповідно до п. 61 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Розрахунок заборгованості та умови договору містять положення про збільшення процентної ставки, що прямо заборонено Законом України «Про споживче кредитування», а тому не підлягають задоволенню вимоги, щодо стягнення нарахованих відсотків. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: dismissed