Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

орган опіки та піклування звернувся в інтересах малолітніх дітей до матері [PERSON] та просить позбавити останню батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що до начальника служби у справах дітей 15 червня 2023 року надійшло усне повідомлення інспектора ювенальної превенції відділення поліції № 1 про те, що мати [PERSON] наразі перебуває у пологовому відділенні м. Ужгорода, де народила шосту дитину, а всі інші діти знаходяться самі вдома у [ADDRESS] , без нагляду дорослих. Про вказане повідомлено тітку дітей - [PERSON] , яка відмовилася тимчасово влаштувати дітей у себе та вказала на необхідність влаштування дітей до інтернатних закладів через поганий вплив матері на них. Згідно з розпорядженням Перечинського міського голови від 15 червня 2023 року № 126/09-05 про негайне відібрання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було вилучено із сім`ї за фактичною адресою: [ADDRESS] , та тимчасово влаштовано дівчат до Притулку для дітей Служби у справах дітей Закарпатської ОДА на 90 діб, а хлопчика до КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради. Позивач вказує, що відсутність материнського піклування про дітей встановлено комісією за місцем проживання таких - діти голодні та хворі, старша дитина пояснювала, що вони проживають зі співмешканцем матері [PERSON] , який б`є і їх і матір; крайнього разу такий вдарив вагітну матір по череву, після чого така швидкою допомогою доставлена до пологового у м. Ужгород. Членами комісії одноголосно вирішено про доцільність позбавлення матері батьківських прав, у тому числі щодо новонародженої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Відтак позивач вважає, що повернення дітей матері є вкрай небезпечним для їх життя, здоров`я та морального виховання, а тому позбавлення відповідача батьківських прав є необхідним для забезпечення нормального розвитку та життя малолітніх дітей. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовчому судовому засіданні представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради Рашкі Г.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні проти позову заперечила, просила повернути їй дітей, оскільки хоче, щоб діти проживали з нею. Заслухавши пояснення учасників засідання, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд встановив, що батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ; батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . Згідно з Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00040447633, № 00040447451, № 00040447288, № 00040447548, № 00040447697 та № 00040447733 від 08 липня 2023 року, відомості про батька дітей при державній реєстрації народження внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). За розпорядженням Перечинського міського голови Закарпатської області від 15 червня 2023 року № 126/09-05 «Про негайне відібрання дітей», [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було вилучено із сім`ї за фактичною адресою: [ADDRESS] , та тимчасово влаштовано дівчат до Притулку для дітей Служби у справах дітей Закарпатської ОДА на 90 діб, а хлопчика до КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Актами обстеження умов проживання від 19 червня 2018 року, 02 лютого 2021 року, 29 вересня 2022 року, 13 та 23 березня, 15 травня 2023 року, комісією постійно встановлені незадовільні умови проживання дітей, при пічному опаленні дрова відсутні, діти можуть залишатися вдома самі, у будинку брудно, діти недоглянуті; рідна тітка дітей не має можливості забрати дітей до себе, вказує на необхідність відібрання дітей від матері. Тобто комісією з постійною періодичністю встановлено, що мати не створила умов для розвитку та виховання дітей, не працевлаштувалася, проживає разом із співмешканцем. Вирішено рекомендувати органу опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. За повідомленням директора КНП «Ужгородський міський пологовий будинок» від 22 червня 2023 року № 270/03-12 встановлено, що 15 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] , народила дитину чоловічої статі, шляхом оперативного втручання (кесарського розтину) з множинним синцями на тулубі, голові, верхніх та нижніх кінцівках, про що повідомлено поліцію. Того ж дня відділення поліції № 1 Ужгородського РУП відкрито кримінальне провадження за ст. 128 КК України. Згідно з висновком органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 29 червня 2023 року № 139 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей», уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ; батьками дітей [PERSON] , [INFO] . Окрім цього за висновком органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 01 серпня 2023 року № 156 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей», уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, та вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення матері [PERSON] від виконання своїх материнських обов`язків відносно шістьох малолітніх дітей, оскільки остання зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, виховання, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток доньок та синів як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей суд зазначає таке. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до загальних норм права обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які проживають окремо від дитини (ст. 180, 181 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги чинного законодавства України, обставини справи, відсутність у суду відомостей про неможливість сплати відповідачем аліментів, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти у частці від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Оскільки у порядку п. 14 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому такий у розмірі 2 147,20 грн (1 073,60 * 2 позовні вимоги) грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved