Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

25 липня 2023 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11.06.2020 у розмірі 63614,17 гривень (залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 17.05.2023 та судові витрати у розмірі 2684,00 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.06.2020 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 11.06.2020. Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначенихдокументів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Станом на 28.01.2023 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу 11 Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.01.2023 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим кредит 26.02.2023 став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами, а саме: санкції за порушення зобов`язань за кредитом (в залежності від кількості днів прострочення): - від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50 грн; - від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100 грн; - від 91 до 120 днів - штраф, що розраховується за формулою: 100 грн + 6,2% від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця. При цьому діє ставка 0,00001% річних; - від 121 (210) дня до повного погашення (строк, після спливу якого формується Фінальний рахунок, що визначається Банком в односторонньому порядку, але не менше 120 днів з моменту настання прострочення виконання зобов`язання та не більше 210 днів) - відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 74,4% річних. За розрахунком позивача загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором станом на 17.05.2023 становить 63614,17 грн (тіло кредиту). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», та стало підставою для дострокового стягнення усіє суми кредиту на підставі ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит». 25.08.2023 позивачем подано заяву про надання доказів, у додатку до якої надано суду: копію довідки про наявність рахунку; деталізована виписка про рух коштів за період з 11.06.2020 по 17.05.2023, у якій за твердженням позивача зазначено відомості про розмір встановленого відповідачу кредитного ліміту. У позовній заяві позивач стверджував, що надані ним докази у сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги до відповідача. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 11 жовтня 2023 року. У судове засідання 11 жовтня 2023 року представник позивача АТ «Універсал Банк», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання 11 жовтня 2023 року не з`явився, у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Справу розглянуто 11 жовтня 2023 року без участі учасників цивільної справи на підставі наявних у ній доказів та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За ч. 6 ст. 11 цього ж закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частина перша-друга ст. 633 ЦК України визначають, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ч. 1 чт. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1-2 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1069 ЦК України визначено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 11.06.2020 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 11) було укладено договір банківського рахунку з можливістю встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок відповідача. У п. 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг встановлено, що відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором, а також відповідач визнав, що його електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. У п. 3 Анкети-заяви відповідач просив встановити йому кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Згідно з довідкою позивача про наявність рахунку від 11.08.2023 відповідачу [PERSON] у було відкрито рахунок, видано кредитну картку, валюта рахунку - гривня; статус картки - активна (а.с. 51 на звороті). Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 11.08.2023 за період з 11.06.2020 по 17.05.2023 відповідачу [PERSON] на платіжну карту останнього разу було встановлено кредитний ліміт 24.09.2021 у розмірі 50000,00 грн, при цьому залишок після операції складав 0,00 грн. Після цієї дати кредитний ліміт не збільшувався до 63614,17 грн, принаймні виписка по картці про таке не свідчить. Баланс коштів станом на 01.11.2022 складав 13614,17 грн (негативний залишок), в той час як станом на 28.02.2022 (до моменту списання процентів за користування кредитом) баланс складав 174,88 грн (позитивний залишок) (а.с. 52). Отже, збільшення кредитного ліміту до 50000,00 грн підтверджується випискою про рух коштів по картці, в той час, як відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 8-10) заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17.05.2023 складає - 63614,17 грн. Доказів установлення банком у мобільному додатку, на виконання п. 3 Анкети-заяви, кредитного ліміту у більшому розмірі, аніж 50000,00 грн, матеріали справи не містять, позивачем такі докази не надано. При цьому така заборгованість утворилася частково внаслідок збільшення позивачем заборгованості за рахунок перенесення нарахованих банком процентами за користування кредитом за період з 01.03.2022 по 01.11.2022 у загальній сумі 13789,05 грн (1405,72 + 1618,51 + 834,00 + 875,44 + 1668,30 + 1776,61 +1832,72 + 1829,40 + 1948,35 = 13789,05) у рахунок залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Таким чином, з наданих позивачем доказів вбачається, що найбільший (фактичний) кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача, та яким відповідач мав право та можливість розпоряджатися, складав 50000,00 грн. Факт встановлення кредитного ліміту у зазначеному розмірі підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача (а.с. 58). Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження збільшення (встановлення) кредитного ліміту за картковим рахунком відповідача до 63614,17 грн, про стягнення яких просив позивач. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі, як вірно було зазначено позивачем. З виписки про рух коштів по картці відповідача, наданої позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. У той же час, з розрахунку позивача, наданого на обґрунтування позовних вимог про наявність заборгованості, вбачається, що позивач на суму нарахованих ним за період з 01.03.2022 по 01.11.2022 процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13789,05 грн збільшив заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшив кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих банком процентів у попередніх періодах (а.с. 10 на звороті). З наданої позивачем виписки про рух коштів по картці [PERSON] станом на 11.08.2023 (а.с. 52) також вбачається, що від`ємний залишок за рахунком після проведених операцій збільшувався позивачем у березні-листопаді 2022 року за рахунок списання позивачем «відсотків» на загальну суму за цей період у розмірі 13789,05 грн. Збільшення банком заборгованості за тілом кредиту за рахунок перенесення нарахованих банком процентів у тіло кредиту є неправомірним з огляду на положення ст. 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1069 Цивільного кодексу України, який розмежовує такі категорії як кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були надані позикодавцеві) та проценти за користування кредитом. У той же час, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок викладено в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Отже, суд виснує, що фактично позивачем було штучно збільшено заборгованість за тілом кредиту за рахунок збільшення такого «тіла кредиту» (основної заборгованості за кредитом) на суму перенесених позивачем процентів у тіло кредиту, що є неправомірним та безпідставним. У разі, якщо позичальник не сплачує проценти за користування кредитом банк має право просити суд стягнути з позичальника такі проценти, відповідним чином таку вимогу обґрунтовуючи, а не приховуючи справжню правову природу такої заборгованості, штучно збільшуючи заборгованість за тілом кредиту за рахунок різних платежів (проценти, неустойка тощо). Разом з тим суд уважає, встановлення кредитного ліміту - 50000,00 грн є доведеним та підтвердженими наданими позивачем сукупністю доказів у вигляді виписки про рух коштів за договором, які суд бере до уваги. Отже суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його картковий рахунок, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по картці. Позивачем же, на думку суду, не доведено правомірність та підставність вимог у частині стягнення з відповідача за період з лютого по жовтень 2022 року тіла кредиту, що фактично, як було встановлено судом, складається з процентів за користування кредитними коштами, які безпідставно та неправомірно були включені до тіла кредиту. Розрахунок процентів за користування кредитом позивач не надав, стверджуючи, що вся заявлена ним заборгованість є заборгованістю за тілом кредиту (основною заборгованістю). Вимогу про стягнення процентів за користування кредитом позивач не заявляв, наявністю заборгованості відповідача перед банком саме за процентами за користування кредитом свої позовні вимоги не обґрунтовував, стверджуючі, що заборгованість за іншими платежами («пенею», «порушення грошового зобов`язання» відсутня).

Outcome: partial