Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що сторони перебували у шлюбі з 15.03.2013 року та є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що відповідач участі у вихованні дітей ніколи не приймав, життям дітей не цікавився, намагався оспорити своє батьківство щодо доньок, а також не виплачував аліменти на утриманні дітей, у зв`язку з чим має заборгованість по сплату аліментів. З зазначених підстав [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.06.2022 року позовну заяву залишено без руху у зв?язку з неповною сплатою судового збору. 05.07.2022 року позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду, були усунуті, подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 30.08.2022 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.09.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував. 28.09.2022 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. 10.10.2022 року відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив. 23.01.2023 року та 17.03.2023 року позивачем надані додаткові письмові докази. Ухвалою суду від 22.11.2022 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до розгляду. Судом задоволено клопотання позивача про допит свідка, інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось, а судом не вирішувалось. В судовому засіданні позивач підтримала позов повністю, пояснивши, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати із позивачем, а вона звернулась до суду для стягнення аліментів на утримання дітей. Натомість відповідач почав заперечувати своє батьківство щодо усіх трьох дітей та його позов також був предметом розгляду суду. Фактично відповідач не цікавився дітьми, не спілкувався із ними, вони його не знають та не сприймають як батька, матеріальної допомоги відповідач не надавав. Представник позивача позов підтримала на зазначених обставинах, вказавши, що відповідач не приймав участі у житті дітей, не надавав їм матеріального забезпечення, у зв?язку з чим наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що у 2013 році сторони уклали шлюб, але фактично проживали окремо. Згодом у нього виникли сумніви у своєму батьківстві щодо дітей, у зв?язку з чим він звернувся до суду для оспорення батьківства. Весь час він допомагав матеріально утримувати дітей, адже позивач після народження першої дитини не працювала. Також відповідач спілкувався із дітьми, але потім він важко захворів, а коли трохи одужав, то позивач та її мати почали влаштовувати сварки, створювали перешкоди для спілкування із дітьми, не надавали інформації щодо стану здоров?я дітей, місця навчання, тощо, у зв?язку з чим він звернувся до органу опіки та встановлення графіку спілкування з дітьми, але визначений графік позивачем не виконується. Наразі з його пенсії на сплату аліментів утримується 50%. Вказував, що бажає брати участь у житті дітей та заперечував проти позбавлення батьківських прав. Представник відповідача заперечувала проти позову, вказуючи, що відповідач постійно матеріально підтримував як позивача, так і трьох дітей, його коштом був проведений ремонт в квартирі позивача, відповідач спілкувався із дітьми доти позивач не почала перешкоджати тому. Згодом між сторонами виникали конфлікти, в які втручалась мати позивача. Вказуючи, що відповідач бажає брати участь у житті своїх дітей, просила у позові відмовити. Представник відповідача заперечував проти позову з зазначених підстав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет позову в судовому засіданні вказала, що під час проведення комісії з розгляду доцільності позбавлення батьківських прав позивач поводилась агресивно щодо відповідача. За відсутності матері члени комісії спілкувались із старшою дитини [PERSON] , яка вказала, що батька свого знає, раніше вони спілкувались, він вітав їх зі святами, дарував подарунки, але через погіршення стосунків між батьками останнім часом вони з батьком не спілкуються. В ході дослідження судом доказів було допитано свідка, досліджені письмові докази. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться матір`ю позивача, з відповідачем у неї погані стосунки. З самого народження дітьми опікувалась виключно позивач, відповідач жив окремо та участі у їх вихованні не приймав, з днями народження та святами не вітав, матеріальне забезпечення родини здійснювалось лише коштами свідка, яка працювала до кінці 2022 року. Також свідок вказувала, що відповідач усіма способами намагався оспорити своє батьківство щодо дітей, а після того як переніс інсульт поводиться неадекватно. Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2021 року був розірваний шлюб між сторонами, який був укладений 15.03.2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2021 року задоволено первісний позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманні трьох неповнолітніх дітей у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 24.03.2021 року до досягнення повнолітня найстаршою дитиною. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про оспорювання батьківства. З тексту рішення вбачається, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] звернулась 24.03.2021 року. Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.05.2022 року апеляційна скарга [PERSON] на вищевказане рішення суду залишена без задоволення. Ухвалою Верховного суду від 02.09.2022 року та від 30.01.2023 року касаційна скарга [PERSON] на рішення суду першої та апеляційної інстанцій визнана неподаною та повернута заявнику. Згідно із розрахунком заборгованості від 07.06.2022 року станом на 31.05.2022 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 106673,50 гривень за період з березня 2021 року до травень 2022 року включно. Згідно із розрахунком заборгованості від 20.09.2022 року станом на 31.08.2022 року розмір заборгованості [PERSON] по аліментам складає 57491,06 гривень. З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» вбачається, що неповнолітні діти сторін спостерігаються в зазначеному медичному закладі, піклування про стан їх здоров`я та супровід до лікарів здійснюють мати, а іноді бабуся. Батько дітей [PERSON] до лікарів та адміністрації закладу з приводу стану здоров`я не звертався. З довідок навчальних закладів, які відвідують діти сторін, вбачається, що заняття та батьківські збори відвідувала [PERSON] , батько дітей цих закладів не відвідував та дітьми не цікавився. Також позивачем додано копію довідки МСЕК, згідно із якою [PERSON] з 05.10.2021 року має статус інваліда 3 групи строком до 01.11.2023 року. З наданих відповідачем документів вбачається, що [PERSON] 03.12.2020 року переніс ішемічний кардіоемболічний інсульт головного мозку з правобічним геміпарезом, афазією, зоровими порушеннями, після чого перебував на лікуванні та реабілітації в різних медичних закладах у 2020 та 2021 роках. 28.07.2022 року [PERSON] звернувся до органу опіки Запорізької міської ради у Вознесенівському районі із заявою про встановлення графіку побачень та спілкування його з дітьми. З копії довідки МСЕК вбачається, що 17.03.2021 року [PERSON] отримав статус інваліда другої групи безстроково. Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 24.03.2023 року визнано недоцільними позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно усіх трьох дітей. Інші докази, як то документи, які стосуються права власності [PERSON] на квартиру та розпорядження його зазначеною квартирою судом досліджені, але вони не містять жодної інформації, яка б мала доказове значення для вирішення спору щодо позбавлення батьківських прав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/2867/17-ц від 06.05.2020 року. Згідно з положенням пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Як вказував Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19), факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] до березня 2021 року не зверталась за стягненням аліментів, при цьому з показань свідка [PERSON] слідує, що [PERSON] і не працювала після народження першої дитини, тобто з початку 2014 року, тож не зрозуміло ким саме надавалось матеріальне утримання дітей. Твердження свідка [PERSON] про те, що уся родина цілком утримувалась за рахунок її заробітної плати, суд оцінює критично за відсутності тому будь-яких доказів, а крім того, у суду є обґрунтовані сумніви, що на одну заробітну плату лікаря в Україні може існувати родина з п`яти осіб, при цьому робити ремонт у квартирі. Несплата [PERSON] аліментів з березня 2021 року пов?язана із станом його здоров`я, адже у грудні 2020 року він переніс інсульт, який мав результатом істотне порушення його здоров`я, а отже потребував тривалого лікування та реабілітації, а також судовим процесом з приводу оспорювання ним свого батьківства щодо дітей. Водночас наразі з пенсії [PERSON] стягуються аліменти, тож на момент вирішення справи судом немає підстав вважати, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. При цьому позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батько дітей умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми чи не зацікавлений у подальшому збереженні родинного зв?язку. Відомості про те, що відповідач не відвідував навчальні заклади, де навчаються діти, чи медичний заклад, де вони перебувають на обліку, не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов?язків, адже діти сторін за взаємною згодою залишились проживати із матір`ю. При цьому представник органу опіки зазначала, що під час проведення засідання комісії з питання надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] старша донька сторін [PERSON] вказувала, що батька вона пам`ятає та знає, останній з ними спілкувався, вітам зі святами, а припинення такого спілкування останнім часом дитина пов`язувала саме з поганими стосунками між батьками. Наявність у [PERSON] інтересу до збереження зв`язку із дітьми, участі у їх вихованні підтверджується також і фактом подання ним заяви до органу опіки про встановлення його участі у вихованні та спілкуванні із дітьми. При цьому під час судового засідання як позивач, так і свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача та безумовно значною мірою бере участь у житті своєї доньки та онуків, висловлювали вкрай негативне ставлення до відповідача, що безумовно могло вплинути на фактичну можливість реалізації [PERSON] свого наміру та бажання спілкуватись із дітьми. З огляду на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд не знайшов достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей, адже це не відповідає їх інтересам, а з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, визначених у статті 164 Сімейного кодексу України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним, оскільки винної поведінки відповідача стосовно дітей доведено не було, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed