Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 02 лютого 2021 року та 07 вересня 2022 року, просить: стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 412316,30 грн; витрати на проведення дослідження у розмірі 3000 грн, 3% річних у розмірі 25 654,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 139 137,90 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2020 на перехресті вулиць Дніпровське шосе - Ватутіна в м.Києві, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ» д.р.н. [NUMBER] повертаючи ліворуч не надала перевагу в русі автомобілю «Мерседес» д.р.н. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку та скоїла з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль «Мерседес» д.р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 12 серпня 2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП не була застрахована. Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона звернулася до МТСБУ України. Відповідно до Звіту ТОВ «ЕКЛІС» №189/2020 від 07.07.2020 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мерседес» д.р.н. [NUMBER] становить 542 316,30 грн. МТСБУ їй було сплачено страхове відшкодування у сумі 130000,00 грн за незастрахованого відповідача. Таким чином, не відшкодованими залишаються 412 316,30 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП ( 542 316,30 грн - 130 000,00 грн = 412 316,30 грн). Виходячи з вказаного, вважає, що вартість відновлювального ремонту, за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування, має бути відшкодована саме завдавачем шкоди, тобто відповідачем На підставі зазначеного просить задоволення позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Ухвалою суду від 14.06.2021 постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 18 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , яким остання проти позову заперечує. Вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Зазначає, що автотоварознавче дослідження може виконуватися тільки експертом, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз, за фахом визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транпортного засобу. Тому, звіт складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКЛІС», який проводив дослідження транспортного засобу на предмет визначення розміру матеріального збитку заподіяного позивачу в результаті пощкодження його автомобіля в ДТП, не може бути доказом по справі в зв`язку з тим, що оцінювач не має необхідних спеціальних знань. Виходячи з цього, просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Представник відповідача послався, що у висновку КНДЕКЦ МВС було пораховано рульову колонку в зборі та кермо по завищеній вартості, оскільки звіт МТСБУ не містить відомостей про необхідність заміни вказаних запчастин. Також відсутні підстави до стягнення 3% річних та індексу інфляції, оскільки вказане не передбачено чинним законодавством. Судом встановлено, що 25.05.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу - [PERSON] . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Що стосується розмурі страхового відшкодування суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем надано ремонтну калькуляцію №189/2020 від 07.07.2020, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мерседес» д.н.з [NUMBER] становить 542 316,30 грн (а.с.10-13). Виходячи з приведених відповідачем заперечень у частині розміру страхового відшкодування, судом ухвалою від 14 грудня 2021 року за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/50922-АВ від 23.03.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мercedes-Benz C300», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 25.05.2020 становила 343 191,56 грн (а.с.154-164). Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.97 судам потрібно мати на увазі, що акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката. Виходячи з цього, суд бере до уваги висновок експерта № СЕ-19/111-22/50922-АВ від 23.03.2023, який міститься в матеріалах справи, а надану позивачем ремонтну калькуляцію №189/2020 від 07.07.2020 транспортного засобу «Мерседес» д.н.з [NUMBER] , відхиляє. За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене і упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідних висновків дійшов у своїй постанові Верховний суд України по справі № 638/11853/15-ц від 22.06.2017 року. Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно матеріальну шкоду на суму 343 191,56 грн, що підтверджується висновком судового експерта Левченко С.Ю. № СЕ-19/111-22/50922-АВ від 23.03.2023 по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного «Мercedes-Benz C300», реєстраційний номер [NUMBER] . Вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Згідно з п.п. «а» п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. При зверненні до суду позивачем вказано, що МТСБУ їй було сплачено страхове відшкодування у сумі 130000,00 грн, даний факт сторонами в судовому засіданні був підтверджений та не заперечувався. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка була сплачена МТСБУ на користь позивача, становить 213 191,53 грн. Зазначена матеріальна шкода не була відшкодована відповідачем, а отже підлягає стягненню з неї на користь позивача. Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, вимога позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає частковому задоволенню. Оскільки суд під час розгляду справи не бере до уваги ремонтну калькуляцію №189/2020 від 07.07.2020 транспортного засобу «Мерседес» д.н.з [NUMBER] , надану позивачем при зверненні до суду, відсутні підстави до стягнення з відповідача 3000,00 грн витрат на проведення дослідження. Щодо вимоги позивача про відшкодування 3 % річних та індексу інфляції, слід зазначити наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідальність відповідача, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, настає саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди та можливість застосування до неї цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Виходячи з цього, відсутні підстави до задоволення позову в цій частині. З огляду на зазначене позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial