Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 15925,19 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептування публічного договору постачання природного газу побутовим споживачем є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку Споживача). Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ. Позивачем в період з жовтня 2020 року по травень 2023 року включно було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 15925,19 грн, вартість якого не сплачена відповідачем, а тому вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення, заперечення проти позову нею не подано. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ 40121452, має, зокрема, такий вид економічної діяльності як торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (а.с.14-22). Згідно довідки про фінансовий стан споживача - особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритий на ім`я - [PERSON] . Окрім того у довідці зазначено обсяг спожитого газу та тарифи з жовтня 2020 року по травень 2023 року. За проведеним розрахунком фінансового стану за вказаним вище особовим рахунком, з якого вбачається, що за вказаний період за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість за споживання газу, яка складає 15925,19 грн (а.с.27). ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 12.08.2022 року на адресу [PERSON] [ADDRESS] , направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ в сумі 9257,32 грн. (а.с.29). Відповідно до ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.03.2023 у справі № 390/138/23 ТОВ "Газопостачальна Компанія "Нафтогаз України" відмовлено у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ у сумі 11349,98 грн і судового збору в сумі 268,40 грн. Ухвала не оскаржувалась (а.с.23). На запит суду органами реєстрації місця проживання особи надані відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , а саме: за відомостями УДМС України в Кіровоградській області [PERSON] з 22.10.1976 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Згідно відповіді Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 768/02-43 від 11.09.2023 [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.39). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі №638/11034/15-ц, від 09.06.2021 у справі № 303/7554/16-ц. Судом встановлено, що газопостачання здійснюється позивачем за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок, згідно якого за спожитий газ в період з жовтня 2020 року по травень 2023 року, наявна заборгованість. Зареєстрованим та фактичним місцем проживання відповідача, починаючи з 22.10.1976 року, є адреса, [ADDRESS] , яка відрізняється від тієї, за якою за твердженням позивача, їй надавались послуги з постачання газу - [ADDRESS] . Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною, отже стандарт доведення - це достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У рішенні ЄСПЛ по справі "J.K. AND OTHERS v. SWEDEN" заява № 59166/12 судом зазначено, що договірна держава зобов`язана брати до уваги не лише докази, подані заявником, але й усі інші факти, які мають значення у справі, яка розглядається. У цивільних позовах закон не вимагає такого високого стандарту, як "доведення поза розумним сумнівом" скоріше суддя має вирішити справу на основі "балансу ймовірностей". Термін «перевага сумнівів» використовується в контексті стандарту доказів, що стосується фактичних тверджень, зроблених заявником. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України", заява № 22750/02, суд зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи, про що зазначено в рішенні по справі "Руїз Торійа проти Іспанії", заява від 09.12.1994. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних, про що зазначено в рішенні по справі "Артіко проти Італії", заява від 13.05.1980. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (справи, "Дюлоранс проти Франції" заява № 34553/97, "Донадзе проти Грузії" заява №74644/01). У даній справі позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] є власником будинку, за адресою: [ADDRESS] , за місцем знаходження якого позивачем надається послуга з постачання газу. Про необхідність надання до суду доказів щодо права власності на будинок за вищевказаною адресою позивачу зазначалось в ухвалі Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.03.2023 про відмову у видачі судового наказу. Проте, звертаючись до суду в порядку позовного провадження, позивачем залишено поза увагою підстави відмови у видачі судового наказу і суду не надані докази щодо права власності відповідача на житловий будинок, за адресою якого надається послуга газопостачання. Відсутність зазначених доказів становить баланс ймовірностей, який за встановлених судом обставин свідчить на користь відповідача, оскільки маючи процесуальну можливість позивач не скористався своїми можливостями та не довів свого твердження, покладеного в основу підстав позову. Суд відхиляє в якості доказу надану позивачем вимогу від 12.08.2022, оскільки вона направлена не за зареєстрованою адресою проживання чи перебування відповідача. Докази отримання зазначеної вимоги відповідачем відсутні. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено споживання відповідачем послуг з газопостачання в період з жовтня 2020 року по травень 2023, включно, за адресою: [ADDRESS] , тому в задоволенні позову слід відмовити через недоведеність. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed