Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «СК «ВАН КЛІК», третя особа [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 34 785,31 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.01.2021 о 16 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Петра Радченка, 21-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. [NUMBER] , яким керував він, та транспортного засобу марки «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Того ж дня учасниками ДТП був складений європротокол, оскільки [PERSON] визнала свою вину у скоєнні ДТП, а вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» не перевищувала ліміту відповідальності страховика за договором страхування автомобіля «Skoda Fabia». Наступного дня позивач повідомив про вказану подію страховика, яким є ПрАТ «СК «ВАН КЛІК». 04.02.2021 на території ТОВ «Віді Автострада» автомобіль «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. [NUMBER] , був оглянутий страховим експертом, за результатами чого позивачу було надано рахунок №ВДиС-0006732 від 05.02.2021, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 34 785,31 грн. Оскільки відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вказану суму позивачу, він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2021 головуючим суддею у справі було визначено Козленко Г.О. Ухвалою суду від 04.08.2021 задоволено заяву про самовідвід головуючого судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 справу передано в провадження судді Калініченко О.Б. Ухвалою суду від 12.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 21.10.2021 представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] не є належним позивачем, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу та не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування від імені власника відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, представник вказує на те, що розмір пред`явленої до стягнення суми є необґрунтованим, оскільки відповідно до звіту №17774 від 15.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності з відповідною кваліфікацією - ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , становить 13 381,62 грн. Таким чином, з урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір страхового відшкодування становить 10 881,62 грн., що дорівнює різниці між розміром оціненої шкоди відповідно до звіту в сумі 13 381,62 грн. та франшизою, визначеною умовами полісу №100088754, в сумі 2 500,00 грн. Враховуючи наведене, у страховика ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» на підставі положень ст.ст. 22, 28, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виник перед власником пошкодженого транспортного засобу обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі, що не перевищує розмір оціненої шкоди, тобто в сумі 10 881,62 грн. У поданому відзиві представник відповідача також просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , яка є власником пошкодженого транспортного засобу. 14.01.2022 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що наданий відповідачем звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №17774 від 15.03.2021, не повинен братися до уваги судом, оскільки він є неповним та таким, що не відповідає нормам розрахунку. Крім того, вказано, що розмір відповідальності відповідача перед позивачем становить 34 758,31 грн., що підтверджується рахунком №ВДиС-0006732 від 05.02.2021, виданим ТОВ «Віді Автострада», та не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому саме ця сума підлягає стягненню зі страховика. 31.01.2022 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 26.08.2022 було задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено КНІСЕ. 08.05.2023 до суду надійшов висновок експерта №25721/22-54 від 27.04.2023, складений за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 22.05.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] 22.05.2023 за поданням голови Солом`янського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи, з урахуванням положень ч. 1 ст. 26 ЦПК України та на підставі ч. 6 ст. 31 ЦПК України, було передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.06.2023 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.06.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 21.06.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 06.10.2023 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Будь-які заяви та клопотання від інших учасників справи до суду не надходили. З огляду на наведене, із урахуванням поданих сторонами заяв по суті справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21.01.2021 о 16 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Петра Радченка, 21-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Fabia» була застрахована в ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №100088754 від 04.05.2020, а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» не перевищувала ліміту відповідальності страховика, який було визначено у розмірі 130 000 грн., зважаючи на те, що [PERSON] визнала свою вину у скоєнні ДТП, учасниками ДТП було складено повідомлення про ДТП (європротокол). Обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди та винуватість у її скоєнні [PERSON] сторонами у даній справі не оспорюються. 04.02.2021 на території ТОВ «Віді Автострада» в присутності позивача страховим комісаром та представником ТОВ «Віді Автострада» було оглянуто автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , та складено відповідний акт огляду транспортного засобу. Згідно з рахунком №ВДиС-0006732 від 05.02.2021, наданим ТОВ «Віді Автострада», вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 34 785,31 грн. Однак в подальшому відповідач не сплатив позивачу вказану суму страхового відшкодування та не повідомив його про прийняте рішення щодо такої виплати, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що розмір пред`явленої до стягнення суми є необґрунтованим, оскільки відповідно до звіту №17774 від 15.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності з відповідною кваліфікацією - ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , становить 13 381,62 грн. З урахуванням приписів ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач вважає, що розмір страхового відшкодування становить 10 881,62 грн. (що дорівнює різниці між розміром оціненої шкоди відповідно до звіту в сумі 13 381,62 грн. та франшизою, визначеною умовами полісу №100088754, в сумі 2 500,00 грн.), а тому саме така сума підлягає відшкодуванню власнику пошкодженого транспортного зобу. Крім того, відповідач вважає, що [PERSON] не є належним позивачем, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу та не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування від імені власника відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи обґрунтованість таких доводів та заперечень сторін, суд виходить із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, на момент ДТП, яка сталася 21.01.2021, власником автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] , була [PERSON] , а власником автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] - [PERSON] . Як уже зазначалося, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №100088754 від 04.05.2020. Відповідно до п.35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі - в редакції станом на 21.01.2021) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Матеріалами справи підтверджується, що 22.01.2021 позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку. Будь-які рішення страховика щодо виплати чи відмови у виплаті суми страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №597/1070/15-ц, пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14). Матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що позивач [PERSON] керував транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , без достатньої правової підстави, зокрема, в матеріалах відсутні відомості щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП чи будь-які інші докази, які б свідчили про те, що позивач не мав права керування транспортним засобом, у тому числі й вказаним автомобілем. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачу [PERSON] , який правомірно керував транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. Із наведених підстав суд відхиляє доводи представника відповідача, наведені в заперечення позову у цій частині. Що стосується підстав та розміру страхового відшкодування, то суд зазначає таке. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, визначеним у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України №1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як наголошено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17). Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача [PERSON] з ПрАТ «СК «ВАН КЛІК», як страховика забезпеченого транспортного засобу «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала винна особа - [PERSON] , суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика. Як вбачається з умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №100088754 від 04.05.2020, укладеного власником транспортного засобу «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] з ПрАТ «СК «ВАН КЛІК», такий договір було укладено на строк з 05.05.2020 по 04.05.2021, страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, було визначено у розмірі 130 000 грн., розмір франшизи - 2500 грн. Відповідно до наданого позивачем рахунку №ВДиС-0006732 від 05.02.2021, складеного ТОВ «Віді Автострада» за результатами огляду пошкодженого в ДТП автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , вартість його відновлювального ремонту становить 34 785,31 грн. Разом із цим, відповідно до наданого відповідачем звіту №17774 від 15.03.2021, складеного ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , становить 13 381,62 грн. Заперечуючи розмір суми відшкодування, представник відповідача, зокрема, посилається на те, що при визначенні такої суми мають бути враховані положення ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають зменшення суми страхового відшкодування на суму розрахованої франшизи. Як визначено статтею 12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що розмір страхового відшкодування має бути зменшеним на суму франшизи, зазначеної у полісі. Водночас, враховується судом і те, що у зв`язку з суперечливими обставинами у справі та з метою встановлення об`єктивних обставин по справі, а також визначення вартості збитку, завданого позивачу у зв`язку з пошкодженням автомобіля, за клопотанням сторони позивача судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта №25721/22-54 від 27.04.2023, складеним за результатми такої експертизи, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого пошкодженням автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.01.2021 в м. Києві по вул. Петра Радченка, 21-А, за участі вказаного автомобіля та автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , станом на 21.01.2021 дорівнювала 18 295,13 грн. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних обставин, у тому числі щодо розміру завданого позивачеві збитку, визначеного експертом, стороною відповідача до суду не надано. Вказаний розмір не перевищує ліміту відповідальності страховика, встановленого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №100088754 від 04.05.2020, визначеного у розмірі 130 000 грн. При цьому судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Із урахуванням встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі, встановленому у висновку експерта №25721/22-54 від 27.04.2023, тобто в розмірі 18 295,13 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial