Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

01.09.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» грошову суму у розмірі 180000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 24.01.2018 року по 14.08.2023 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Відповідно до наказу №255к від 24.01.2018 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, наказом №1181-к від 29.03.2018 року позивач був переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі до ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Наказом №712к від 11.08.2023 року звільнений у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємствах вугільної промисловості став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: - хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами, хронічний бронхіт П ст., фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН П ст. 19.07.2023 року був складений акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено 20.07.2023 року Начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. 09.08.2023 року позивача вперше оглянуто на МСЕК за професійним захворюванням, де йому первинно за сукупністю було встановлено 65% втрати професійної працездатності, безстроково, з них 35% по хр. радикулопатії, 30% по хронічному бронхіту. Визнано інвалідом третьої групи за профзахворюваннями з 09.08.2023 року до 01.09.2026 року. Визначена потреба у медикаментозному санаторно курортному лікуванні за профзахворюваннями. Саме за встановленням 65 % ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Шахтобідувельна компанія» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні захворювання позивач не в змозі належним чином виконувати чоловічу роботу по дому. На утриманні позивача перебуває двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які ще навчаються в школі, а він, як батько, повинен забезпечити їм не тільки середню, а і вищу освіту, але на теперішній час, за станом здоров`я позивач не може розраховувати на роботу з достойною оплатою, лише на щомісячні виплати втраченого заробітку. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 180000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічних захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності (а.с. 1-4). Ухвалою суду від 04.09.2023 року за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 39). 21.09.2023 року ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з викладенням наступних заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди зазначив, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 24.01.2018\~по 14.08.2023 рік, що підтверджується його трудовою книжкою, але позивач працював і на інших підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих факторів, параметри яких перевищують допустимі. Останнім місцем роботи було підприємство відповідача, де і складено акт розслідування. Не погоджуючись з твердженням позивача в цій частині, відповідач спростовує їх та зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 24.01.2018\~по 14.08.2023 рік, тобто лише 5 років 5 місяці і 25 днів, що підтверджується його трудовою книжкою. Зауважено, що відповідно до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 19.07.2023 року: загальний стаж роботи позивача на підприємствах вугільної промисловості - 23 років 5 місяців 16 днів; на підприємстві відповідача 5 років 5 місяці 25 днів. Таким чином, на підприємстві відповідача позивач працював лише 23,4% свого підземного трудового стажу, тому обґрунтована сума відшкодування, на думку відповідача, має складати саме цей відсоток від заявленої суми, тобто 42000 гривень. Відповідно до виписок з медичної карти позивача з розділу анамнез захворювання вбачається, що позивач вважає себе хворим на бронхіт, радикулопатію протягом тривалого періоду, коли з`явилися симптоми цих хвороб, то лікувався самостійно без ефекту. Причини виникнення профзахворювань вказані в п. 18 Акту П-4: вуглепородний пил, важкість праці, шум, а також їх фактичне значення. Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, щонайменше протягом 5-7 років. Проте весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодних скарг не заявляв, проходив обов`язкові медичні огляди за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Дані дії позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. Крім того, позивачеві, згідно з висновком МСЕК, встановлено ІІІ групу інвалідності, яка є робочою. Особи з інвалідністю можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, тобто права на працю позивач не позбавлений. Також органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Засобів до існування для задоволення власних потреб, також потреб своєї родини позивач не позбавлений. На думку відповідача, той факт, що він не змушений займатися важкою працею заради соціальних виплат, має полегшувати його моральні страждання (а.с. 66-67). Позивач [PERSON] , його представник адвокат Конюшенко І. Д. адресували суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України (а. с. 68-70). Представник відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - адвокат Львов А. Л. (уповноважений ордером), адресував суду заяву про розгляд справи в його відсутність просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, ухвалити рішення з урахуванням заперечень, викладених у відзиві (а. с. 68-70). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] \~перебував в\~трудових відносинах\~з ТОВ\~«Шахтобудівельна компанія»,\~з 24.01.2018\~року на\~посаді прохідника\~4\~розряду з\~повним робочим\~днем на\~підземних роботах, 23.01.2023 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України. (відомості підтверджено копією трудової книжки, а. с. 8-12). За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 20/405 від 24.05.2023 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами, хронічний бронхіт П ст., фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН П ст. При цьому, в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань в даному медичному висновку зазначено: дані клініко функціональних обстежень, динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи, інформація про умови праці, представлена в сан-гігієнічній характеристиці [PERSON] від 12.05.2023 року, згідно якої позивач підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини, пилу концентрації якого перевищували ГДК, професійний маршрут (а. с. 28). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 19.07.2023 року комісією з залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління інспекційної діяльності у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, медичного директора КНП «Покровська міська лікарня» Покровської міської ради Донецької області, директора з охорони праці, промислової безпеки та екології ТОВ «Шахтобудівельна компанія», голови первинної профспілкової організації ТОВ «Шахтобудівельна компанія», голови Донецької шахтобудівельної територіальної профспілкової організації, головного спеціаліста відділу профілактики та розслідування нещасних випадків управління контрольно перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у позивача [PERSON] у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення концентрацій пилу переважно фібро генної дії, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні герничо - геологічні умови), недостатньою ефективністю засобів індивідуального захисту від пилу, позивач виконував роботи в умовах впливу факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищують гранично допустимі. Діагноз, який встановлено позивачу згідно з Міжнародною класифікацією МХК-10 хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами, хронічний бронхіт П ст., фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН П ст. Супутній діагноз: ВСД за гіпертонічним типом, СН 0 ст. Хронічний двобічний тубоотит. Пресбіопія. Міопія слабкого ступеню правого ока. Ангіопатія сітківки обох очей. (а. с. 15-19) Згідно витягу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, підготовленої КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» - [PERSON] в 2018-2020 роках двічі на рік проходив курси лікування амбулаторно. Хворів на бронхіт та радикуліт. В 2021 2023 роках проходив тривалі курси лікування як амбулаторно, так і в умовах стаціонару. Виявляли наявність хронічних захворювань легень та хребта. Був направлений до АМН України «Інститут медицини праці ім. Ю.І Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініці професійних захворювань Державної установи на стаціонарне обстеження з метою лікування та вирішення експертних питань. Періоди лікування позивача підтверджені виписками із історій його хвороб за вказані вище періоди (а. с. 23-29) Згідно виписки № 601 із медичної карти стаціонарного хворого позивач [PERSON] перебував в період часу з 22.05.2023 року по 05.06.2023 року на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І Кундієва Національної академії медичних наук України»; основний діагноз: хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 28). 09.08.2023 року [PERSON] оглянутий в Міжрайонній медико-соціальній експертній комісії м. Покровська та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням первинно 65 % з 09.08.2023 року по 01.09.2026 року із них: 35% профрадикулопатія; 30% - хронічний бронхіт, встановлена 3 група інвалідності, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 139894, серія 12ААВ № 548844 (а.с. 13,14). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійних захворювань, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.07.2023 року вбачається, що загальний стаж роботи позивача 23 роки 05 місяців 16 днів, за професією 14 років 10 місяців 11 днів, під впливом шкідливих умов на підприємстві відповідача 05 років 05 місяців 25 днів. Професійне захворювання позивач отримав з втратою 65 % професійної працездатності в зв`язку з дією несприятливих виробничих факторів: (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК, професійний маршрут. В пункті 13 вказаного Акту зазначено висновок про наявність шкідливих умов праці, а саме відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердж. Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06.05.2014 р.) умови та характер праці [PERSON] - за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеню, за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеню; за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеню, за рівнем виробничого шуму до 3 класу 3 ступеню, за параметрами локальної вібрації до 3 класу 1-2 ступеню, за параметрами мікроклімату до 2 класу 3 класу 2 ступню. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 177,4-195,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 95,8 104,4 Вт, при нормативному значені 45 Вт. Маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг. При нормативному значенні 30 кг. Робоча поза: перебування в незручній позі 28-60% зміни при допустимому значенні 25% зміни. Вуглепородний пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% - фактична величина 21.0 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії у впродовж зміни 88,9-95% зміни. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання, довідка МСЕК, виписки із амбулаторної карти позивача, епікризи його хвороб - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19.07.2023 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, обумовленим впливом шкідливих виробничих факторів важкість праці: фізичне динамічне\~навантаження (за\~участю м`язів\~нижніх кінцівок\~та тулуба)\~ фактична\~величина 177,4-195,7\~Вт,\~при нормативному\~значенні 90\~Вт;\~фізичне динамічне\~навантаження (за\~участю м`язів\~рук та\~плечового поясу)\~ фактична\~величина 95,8\~ 104,4\~Вт,\~при нормативному\~значені 45\~Вт.\~Маса вантажу,\~що підіймається\~та переміщується\~ фактична\~величина 40\~кг.\~При нормативному\~значенні 30\~кг.\~Робоча поза:\~перебування в\~незручній позі\~28-60%\~зміни при\~допустимому значенні\~25%\~зміни.\~Вуглепородний пил\~з вмістом\~вільного діоксину\~кремнію від\~10\~до 70%\~-\~фактична величина\~21.0\~ 243,7\~мг/м3,\~при нормативному\~значенні 2\~мг/м3.\~Тривалість дії\~у впродовж\~зміни 88,9-95%\~зміни (п. 18 Акту). Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках (з причини частого звернення до медичних установ позбавлений можливості проводити час зі своєю родиною, часте перебування на лікарняному впливало на виробничі відносини), неможливість їх поновлення, вимушений звертатися за сторонньою допомогою навіть у побуті. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецендентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності на 65 %, встановлення 3 групи інвалідності (тимчасово), втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 75000,00 гривень. Суд при винесені рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахуванням змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України). Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 75000,00 гривень підлягає стягненню з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 75000 гривень, тобто на 41,7% від заявленої суми (180000 гривень), тому судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь держави в сумі 447,69 гривні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial