Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що до 18.07.2016 року вона працювала оператором при черговому по локомотивному депо дільниці експлуатації локомотивів Локомотивного депо «Ясинувата - Західне» Донецької залізниці. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. 18.07.2016 року позивач звільнилася з Державного підприємства Донецька залізниця по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Проте, в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку по заборгованості із заробітної плати за період з 01.02.2016 року по 17.07.2016 року. Станом на 17.07.2016 року розмір нарахованої, але не виплаченої зарплати склав 17973 грн 86 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 13439 грн 26 коп.), про що свідчать розрахункові листки Локомотивного депо «Ясинувата - Західне». Просить стягнути з відповідача вказані суми. Позивач до судового засідання не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати та інших виплат. Для підтвердження суми заборгованості заробітної плати позивачем надані щомісячні розрахунки заробітної плати, які не підписані, не є документами бухгалтерського обліку. Надані позивачем розрахунки є довільної форми та не містять посилань на бухгалтерські документи, відповідачу їх походження не відоме. До того ж, наданий позивачем розрахунок позовних вимог не відповідає дійсності. Згідно довідки про стан депонованої заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.20216 по 01.07.2016 працівникам, що переведені з ДП «Донецька залізниця» сума прийнятої заборгованості позивачу складає 11 840,70 грн., сума виплаченої заборгованості позивачу 9552,00 грн. Тобто залишок заборгованості перед позивачем складає 2287,70 грн. Вказує, що використані позивачем докази не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження виконання позивачем службових обов`язків та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», зокрема з Локомотивне депо Ясинувата - Західне у спірний період, а саме 01.02.2016 року по 17.07.2016 року. Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з лютого 2016 року по липень 2016 року, в яких зазначені суми до виплати: за лютий 2016 року нараховано всього 3208,96 грн, утримано 1609,70 грн, сума до виплати - 1599,26 грн, за березень 2016 року нараховано всього 3273,40 грн, утримано 621,95 грн, сума до виплати - 2651,45 грн, за квітень 2016 року нараховано всього 2878,39 грн, утримано 546,89 грн, сума до виплати - 2331,50 грн, за травень 2016 року нараховано всього 3477,51 грн, утримано 660,73 грн, сума до виплати - 2816,78 грн, за червень 2016 року нараховано всього 3463,95 грн, утримано 777,71 грн, сума до виплати - 2686,24 грн, за липень 2016 року нараховано всього 1671,65 грн, утримано 317,62 грн, сума до виплати - 1354,03 грн. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , наданими ГУ ПФУ в Донецькій області, страхувальником за спірний період роботи позивача є Локомотивне Депо «Ясинувата - Західне» ДП «Донецька залізниця» (ЄДРПОУ 01076123), а відомості про нараховані суми заробітку, збігаються з сумами нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за лютий 2016 року в розмірі 3208,96 грн. 61 коп.; за березень 2016 року - 3273.40 грн, у квітні 2016 року 2878.39 грн, у травні 2016 року 3477.51 грн, у червні 2016 року суми не збігаються, хоча з наданої табуляграми позивача вбачається, що в червні 2016 року їй була нарахована заробітна плата за період праці у Локомотивному Депо «Ясинувата - Західне» ДП «Донецька залізниця»(ЄДРПОУ 01076123) в сумі 3463,95 грн, а за липень 2016 року, як вбачається з табуляграми та з індивідуальних відомостей про застраховану особу,заробітну плату [PERSON] було нараховано Регіональною філією «Донецька залізниця». Співставлення наданих суду табуляграм із відомостями індивідуального персоніфікованого обліку позивача дозволяє дійти висновку про їх достовірність та допустимість. Згідно із повідомленням регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,\~на яке у своєму відзиві також посилається представник відповідача\~- сума депонтованої заборгованості по заробітній платі, працівникам, що переведені з ДП "Донецька залізниця" до Донецької(Луганської) дирекції залізничних перевезень за період роботи [PERSON] в ДП «Донецька залізниця», складає 11\~840,70 грн, станом, сума у розмірі 9552,00 грн. була виплачена [PERSON] , тобто заборгованість складає 2287,70 грн. Таким чином, виходячи зі змісту відзиву, суд приходить до висновку, що факт існування на теперішній час заборгованості перед позивачем, представник відповідача визнає, а оспорює тільки розмір боргу. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідач має виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10), «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що до 18 липня 2016 року позивач працювала оператором при черговому по локомотивному депо на підприємстві «Локомотивне депо Ясинувата-Західне» державного підприємства «Донецька залізниця». 18.07.2016 року «Локомотивне депо Ясинувата-Західне» державного підприємства «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року позивача було звільнено у зв`язку з скороченням штату, однак повного розрахунку за всіма належними сумами при звільнені позивач не отримала. Так, згідно із повідомленням регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», сума заборгованості по заробітній платі, яка була депонтована до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи [PERSON] в ДП «Донецька залізниця», складає 11\~840,70 грн. При цьому, згідно розрахункових листів (табуляграм) позивача суми до виплати зазначені: за лютий 2016 року 1599,26 грн, за березень 2016 року 2651,45 грн, за квітень 2016 року 2331,50 грн, за травень 2816,78 грн, за червень 2016 року 2686,24 грн, за липень 2016 року 1354,03 грн. Розрахунковий листок за липень 2016 року судом не береться до уваги, оскільки нарахування сум до сплати вже було здійснено регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а не Локомотивним депо Ясинувата\~Західне. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, щодо неналежності доказів наданих позивачем, а саме розрахункових листів, оскільки їх видача працівникові передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України "Про оплату праці". Відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. При цьому, наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами не вимагається. Додані позивачем до матеріалів справи розрахункові листи (табуляграми) за період, який охоплюється предметом спору, а саме, з лютого по червень 2016 року, видані Локомотивним депо Ясинувата\~Західне (ЄДРПОУ 01076123). Представником відповідача ці відомості не спростовані, як і не оспорені з посиланням на належні, обґрунтовані докази і суми коштів зазначені у вказаних табуляграмах. У зв`язку з чим суд приймає до уваги та вважає належними відомості, зазначені у розрахункових листах (табуляграмах) наданих позивачем, оскільки мінімальна розбіжність між даними, зазначеними у розрахункових листах, та у повідомленні регіональної філії «Донецька залізниця», свідчить суду саме про належність, відповідність та обґрунтованість табуляграм за період з лютого по червень 2016 року, а розбіжність в сумі на 244 грн 50 коп. є мінімальною Твердження представника відповідача про перерахування розивачу частини суми з заборгованості по заробітній платі в розмірі 9552,00 грн., суд до уваги не приймає, оскільки платіжні відомості, на які посилається представник відповідача, є доказом лише нарахування частини суми заборгованості по заробітній платі. В той же час, жодних доказів про зарахування та надходження вказаних грошових коштів на картковий рахунок позивача, або будь-які докази отримання коштів позивачем безпосередньо по платіжній відомості з його особистим підписом, - суду не надані. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці. Зокрема, типова форма № П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці. Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №243/5469/17, провадження №61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, суд враховує, що відповідач має перед позивачем обов`язок по виплаті заробітної плати, згідно бухгалтерської довідки відповідача про суму заборгованості, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Аналізуючи у сукупності вище встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 12085 грн 20 коп.,\~з урахуванням вже проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Наведене є підставою для часткового задоволення позовних вимог. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України. У\~зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 892,41 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial