Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок відсутній, у зв`язку з чим 19.10.2021 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивачки [PERSON] адвокат Жманков В.Є. у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також відзиву до суду не надавав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2009, актовий запис № 28. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 54/2010 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняла його донька [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 18 лютого 2010 року за №\~158. Дружина [PERSON] , який помер [INFO] , - [PERSON] , відповідно до заяви від 18.02.2010, відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2023, актовий запис № 33, [PERSON] померла [INFO] . Відтак, окрім позивача, спадкоємців за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , немає. Факт родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] та позивачкою [PERSON] підтверджується копіями Свідоцтва про народження та Свідоцтв про укладення шлюбу, які містяться в матеріалах справи. В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 11 жовтня 2006 року, посвідчений секретарем виконкому Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Резенко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 199, відповідно до якого [PERSON] зробив заповідальне розпорядження: житловий будинок з усіма господарськими прибудовами та земельну ділянку біля будинку за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На теперішній час заповіт від 11 жовтня 2006 року, складений спадкодавцем [PERSON] , є дійсним, ніким не оспореним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом від 11 жовтня 2006 року, посвідченим секретарем виконкому Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Резенко Д.О., зареєстрованим в реєстрі за № 199, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 19 жовтня 2021 року вихідний № 1442/02-31, позивачу відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу будинку від 20.03.1987, [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок, що знаходиться в с. Григорівка, Запорізького району Запорізької області, і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв. метрів, та надвірні будівлі за 8627 рублів. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Суд встановив, що на час укладання 20.03.1987 вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, діяли норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору в виконавчому комітеті сільської ради. Право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами набуто спадкодавцем на підставі нотаріально посвідченого секретарем виконавчого комітету Григорівської сільської ради народних депутатів Запорізького району Запорізької області Матвієнко Л.М. договору купівлі-продажу будинку від 20.03.1987, який зареєстрований в реєстрі за № 28 від 20.03.1987, що відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР (1963 року). Даний договір складено згідно з п. 62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УССР» від 31.10.1975 і п. 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконкомами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» від 19.01.1976, ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат», де зазначено, що у населених пунктах, де немає нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють нотаріальні дії, крім іншого, посвідчують угоди (договори, довіреності та інше). Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом МЮ УРСР 19.01.1976 № 1/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, міських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар. Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивача на спадщину, відкриту після смерті батька та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у нього відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved