Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради м. Кривого Рогу про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, третя особа [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач перебувала з померлим [PERSON] в фактичних шлюбних стосунках з 2009 року по день його смерті. Спільних дітей вони не мали. Проживали разом однією сім`єю як подружжя в квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності. Вели спільне господарство. 15.02.2023 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у позивачки відсутнє документальне підтвердження родинних стосунків з померлим. На підставі викладеного, просила суд встановити юридичний факт її спільного проживання з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до дня його смерті. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву. 03 серпня 2023 року на підставі ухвали суду задоволено клопотання представника позивача та відповідача. Витребувано з Другої криворізької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , також з Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витребувано інформацію у справі. Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В подальшому представник позивача подала до суду заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача подав до суду письмові пояснення щодо предмету спору у яких просив розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства та з урахуванням наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] мешкала з [PERSON] приблизно з 2010 року. Останні запрошували свідка до себе на свята до квартири, що знаходиться на мкрн. 5-Зарічний, де разом проживали. Свідок бачила в квартирі особисті речі [PERSON] . Також вона була присутня при знайомстві останнього з мамою та дітьми позивачки. [PERSON] часто зустрічав [PERSON] після роботи. Останні вели спільний бюджет. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що познайомилась з [PERSON] у позивачки вдома. [PERSON] проживала разом із [PERSON] . Свідок приходила до їх квартири кожного тижня, її зустрічав [PERSON] як господар квартири. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що є колишнього колегою позивачки. [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі на мкрн. 5-Зарічний та перебували у сімейних стосунках. Свідок була присутня на святах разом з ними. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , відповідний актовий запис № 410. (а.с. 12) Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 224 від 28.02.2022 року, причиною смерті [PERSON] стала гостра легенево-серцева недостатність. (а.с. 13) Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223437785 від 10.09.2020 року та копії Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2020 року, [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-1579. (а.с. 14, 15-16) Згідно копії відповіді Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Покровському районі Департаменту адміністративних послуг Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконкому Криворізької міської ради від 08.02.2023 року за вих. № 02-01-47/4-152, померлий [PERSON] , 1964 р.н., був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.09.2020 по 28.02.2022. На день смерті останній за вищевказаною адресою був зареєстрований один. (а.с. 33) Померлий [PERSON] до дня своєї смерті проживав постійно однією сім`єю з позивачем [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , де остання зареєстрована. (а.с. 21, 20) До позовної заяви додана копія товарного чеку від 28.02.2022 року, яка свідчить, що витрати на поховання [PERSON] було оплачено позивачем [PERSON] (а.с. 23) Позивач [PERSON] 26.05.2022 року подала до Другої криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 26.05.2022 року було заведено спадкову справу № 375/2022 та внесено відповідний реєстраційний запис до Спадкового реєстру за № 69316627, що підтверджується відомостями з копії спадкової справи на майно померлого [PERSON] (а.с. 65-79) Державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з тим, що відсутній факт родинних стосунків з померлим. Вказане підтверджується копіями постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2023 року та супровідного листа за вих. № 347/02-31 від 15.02.2023 року, адресованого позивачу. (а.с. 7, 8, 79) Також, представником позивача до справи було долучено заяву [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) від 10.07.2023 року, в якій вказано про те, що вона є сестрою померлого [PERSON] , та підтверджує, що він з 2009 року до дня своєї смерті постійно проживав однією сім`єю з [PERSON] . Останні перебували в фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство та мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . До заяви також долучено копії документів, які підтверджують наявність вказаного родинного зв`язку між [PERSON] та померлим [PERSON] (а.с. 51-54) Крім того, Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області № 2705/31.10-41 від 17.10.2023 на виконання Ухвали суду від 03.08.2023 надана інформація про те, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 27.02.2022 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1219 ЦК України). Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ст. 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.ч. 1,6 ст. 29 ЦК України є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Також, у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. З урахуванням наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що в даному випадку, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту їхнього спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків по день смерті. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року в справі №205/7584/16-ц. Так, [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить останньому на праві приватної власності. Державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у останньої відсутнє документальне підтвердження родинних стосунків з померлим на час відкриття спадщини. (а.с. 7,8,79) Однак, як встановлено судом та підтверджено доказами, що містяться в матеріалах справи, а також поясненнями свідків, позивач [PERSON] та померлий [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці на праві приватної власності, до дня смерті [PERSON] . Останні вели спільне господарство, тобто були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення для подальшого оформлення права на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а тому, з метою захисту інтересів позивача та відсутності іншої можливості встановити зазначений факт, позовні вимоги про встановлення юридичного факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до дня його смерті, підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Outcome: approved