Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Служби безпеки України у Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на таке. 11.03.2016 слідчим УСБУ В Чернівецькій області Петращуком В.П. позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 19.06.2014 за №12014260000000503. Вказане кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 та 26.05.2016 слідчим УСБУ В Чернівецькій області Петращуком В.П. та прокурором з ДПС прокуратури Чернівецької області Блаушем В.В. відносно позивача та інших двох осіб, у вказаному кримінальному провадженні висунуте обвинувачення у вчиненні позивачем кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України. Ухвалою від 03.06.2016 Вижницького районного суду по справі №713/936/16 призначено підготовче судове засідання у справі за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України, та ухвалою від 16.06.2016 призначено справу до судового розгляду. 13.11.2019 Вижницьким районним судом у кримінальному провадженні, внесеному внесеному в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 ухвалено обвинувальний вирок, яким позивача визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Не погоджуючись зі вказаним вирок, позивач подав на нього апеляційну скаргу. Ухвалою від 28.05.2020 Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 у кримінальному провадженні, внесеному внесеному в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 щодо позивача змінено в частині призначеного покарання. Згідно вироку позивач [PERSON] вважався засудженим до покарання за ч.2 ст.204 КК України (в редакції закону від 12.08.2015) у виді штрафу в сумі 51 000 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання. За\~ ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 КК України [PERSON] визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Та призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки\~ з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення. Строк відбуття покарання [PERSON] обчислювати з дня прибуття і постановлення на облік у виправному центрі. Не погоджуючись зі вказаною ухвалою позивач подав касаційну скаргу. Постановою ВС від 26.10.2020 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовану ухвалу Чернівецького апеляційного суду та призначено новий розгляду суді апеляційної інстанції. Ухвалою від 14.05.2021 Чернівецького апеляційного суду вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 скасовано, та провадження у справ закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Позивач також не погодився із цією ухвалою Чернівецького апеляційного суду та подав касаційну скаргу. Постановою ВС від 10.11.2021 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовану ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14.05.2021 та призначено новий розгляду суді апеляційної інстанції. Ухвалою від 09.02.2022 Чернівецького апеляційного суду вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 скасовано, та провадження у справ закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Позивач знову не погодився із цією ухвалою Чернівецького апеляційного суду та подав касаційну скаргу. Постановою ВС від 26.10.2022 касаційну ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2022 відносно позивача залишено без змін. Таким чином позивач перебував під слідством та судом з 11.03.2016 по 26.10.2022, що становить 79 місяців та 16 днів. Крім того, в ході здійснення кримінального провадження проводились обшуки та вилучалось майно, а саме автомобілі «Форд Транзит» та [PERSON] . Вказані автомобілі були повернуті після винесення ухвали Чернівецьким апеляційним судом від 14.05.2021. Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.04.2016 до позивача було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, відповідно до якого відповідачу було заборонено покидати межі області, та зобов`язано за викликом у відповідні органи. Крім того, з червня 2016 по 26.10.2022 позивач вимушений був з`являтись в судові засідання. Внаслідок вказаних дій, позивачу було спричинено моральну шкоду у виді погіршення нормального способу життя, погіршення відносин з оточуючими, погіршення сну, неможливість тривалий час користуватись майном, позбавлення свободи пересування понад 79 місяців. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 1200000 грн., з яких 800000 грн. за час перебування під судом та слідством, 100 000 грн. проведення незаконних обшуків, 100000 грн. позбавлення можливості користуватись майном, 100000 грн. незаконне обрання запобіжного заходу внаслідок чого позивач був позбавлений свободи пересування, 100000 грн. шкода про те, що позивач був змушений більше 70 разів з`являтись за викликами слідчих органів та суду. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з держави України на свою користь моральну шкоду в сумі 1200000 грн. Відповідач Чернівецька обласна прокуратура надала відзив на позов, яким позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказував, що [PERSON] перебування під слідством та судом з 11.03.2016 по 09.02.2022, оскільки саме 09.02.2022 Чернівецький апеляційний суд своєю ухвалою закрив провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Тому цей строк становить 70 місяців 29 днів.. Законом України «Про державний бюджет на на 2023 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 6700 грн. Тому розмір моральної шкоди повинен становити 70 місяців 29 днів х 6700грн, що становить 475 477 грн. належних доказів наявності у позивач моральної шкоди до позову не додано. Відповідач Державна казначейська служба надала відзив на позов, яким позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, аналогічних до підстав зазначених у відзиві Чернівецької обласної прокуратури. Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, також\~ надала відзив на позов, яким позов не визнала та, просила відмовити у його задоволенні. Вказувала. Що [PERSON] диференціює моральну шкоду, та визначає її наступним чином 800000 грн. за час перебування під судом та слідством, 100 000 грн. проведення незаконних обшуків, 100000 грн. позбавлення можливості користуватись майном, 100000 грн. незаконне обрання запобіжного заходу внаслідок чого позивач був позбавлений свободи пересування, 100000 грн. шкода про те, що позивач був змушений більше 70 разів з`являтись за викликами слідчих органів та суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. При цьому відповідач вказує, що строк перебування позивача під судом та слідством є з 11.03.2016 по 09.02.2022р., що становить 71 місяць, та зважаючи на оте, що мінімальна заробітна плату становить 6700 грн., тому розмір відшкодування повинен становити 71місяць х 6700 грн., що у сумі дає 475700 грн. Крім цього, органи досудового слідства діяли повністю в рамках Закону. При цьому позивач не надав докази на підтвердження наявності у нього моральної шкоди. Ухвалою від 11.07.2023 Вижницького районного суду залишено позов без руху, та ухвалою від 04.08.2023 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, та ухвалою від 04.10.2023р. закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України Ісопеску К.І. в судому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Представник УСБУ в Чернівецькій області Ісаєва І.В. в судому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Представник Чернівецької обласної прокурати Гараздюк В.Г. в судому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Присутні учасники вважали можливим провести розгляд справи у відсутності позивача на підставі наданих документів, та ухвалити рішення. Суд, за згодою з присутніми учасниками, знаходить можливим розглянути справу у відсутності позивача. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов\~ підлягає частковому задоволенню. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. 11.03.2016 слідчим УСБУ В Чернівецькій області Петращуком В.П. позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 19.06.2014 за №12014260000000503 (а.с.5-10). 26.05.2016 слідчим УСБУ В Чернівецькій області Петращуком В.П.та прокурором з додержання законів в органах УСБУ та ДПС прокуратури Чернівецької області Блаушем В.В. відносно позивача та інших двох осіб, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 висунуте обвинувачення у вчиненні позивачем кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України. (а.с.11-17) Ухвалою від 03.06.2016 Вижницького районного суду по справі №713/936/16 призначено підготовче судове засідання у справі за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України, та ухвалою від 16.06.2016 призначено справу до судового розгляду (а.с.18, 19) 13.11.2019 Вижницьким районним судом у кримінальному провадженні, внесеному внесеному в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 ухвалено обвинувальний вирок, яким позивача визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 та ч.2 ст.204 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. (а.с.20-40) Ухвалою від 28.05.2020 Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 у кримінальному провадженні, внесеному внесеному в ЄРДР 14.04.2016 за №22016260000000012 щодо позивача змінено в частині призначеного покарання. Згідно вироку позивач [PERSON] вважався засудженим до покарання за ч.2 ст.204 КК України (в редакції закону від 12.08.2015) у виді штрафу в сумі 51 000 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання. За\~ ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.191 КК України [PERSON] визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Та призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки\~ з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення. Строк відбуття покарання [PERSON] обчислювати з дня прибуття і постановлення на облік у виправному центрі. (а.с.41-50). Постановою ВС від 26.10.2020 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовану ухвалу Чернівецького апеляційного суду та призначено новий розгляду суді апеляційної інстанції. Ухвалою від 14.05.2021 Чернівецького апеляційного суду вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 скасовано, та провадження у справ закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Зважаючи на те, що ухвалою від 14.05.2021 скасовано обвинувальний вирок Вижницького районного суду, та провадження у справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, та саме з 14.05.2023 вказана ухвала набула законної сили, тому сам з 14.05.2021, тобто з моменту набрання ухвалою законної сили позивач став таким, який «не перебуває під кримінальним переслідуванням».\~\~ Разом з тим позивач також не погодився із цією ухвалою Чернівецького апеляційного суду та подав касаційну скаргу. Постановою ВС від 10.11.2021 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовану ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14.05.2021 та призначено новий розгляду у суді апеляційної інстанції. Вказане означає, що саме з 10.11.2021, тобто з моменту скасування ВС вказаної ухвали Чернівецького апеляційного суду від 14.05.2021, позивач знову став «особою, яка перебуває під кримінальним переслідуванням». Ухвалою від 09.02.2022 Чернівецького апеляційного суду вирок Вижницького районного суду від 13.11.2019 скасовано, та провадження у справ закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. (а.с.92-106) Вказане означає, що з 09.02.2022 позивач перестав бути особою, щодо якої здійснюється кримінальне переслідування. Позивач оскаржив ухвалу Чернівецького апеляційного суду та подав касаційну скаргу. Постановою ВС від 26.10.2022 касаційну ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2022 відносно позивача залишено без змін. Разом з тим, оскільки ухвали від 14.05.2021 та від 09.02.2022 Чернівецького апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набули законної сили саме з моменту їх проголошення, тобто з 14.05.2021 та з 09.02.2022, тому суд знаходить доведеним, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням в наступних періодах часу: 1) з моменту повідомлення йому про підозру, тобто з 11.03.2016, по дату проголошення ухвали Чернівецького апеляційного суду про закриття кримінального провадження відносно нього, тобто по 14.05.2021. Та зі вказаної дати він перестав бути такою особою. Його статус кримінально переслідуваної особи відновився з 10.11.2021, тобто з дати скасування ВС ухвали Чернівецького апеляційного суду від 14.05.2021 та призначення справи до нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Та з 09.02.2022, тобто з дати ухвалення другої ухвали Чернівецького апеляційного суду про закриття кримінального провадження відносно позивача на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України він перестав бути «кримінально переслідуваною особо». За таких обставин Позивач перебував під слідством та судом з 11.03.2016 по 14.05.2021, та з 10.11.2021 по 09.02.2022. Вказані періоди в сукупності складають 65 місяців 1 день. Крім того, з копії ухвали від 03.09.2015 Шевченківського районного суду м.Чернівці надано дозвіл на обшук домоволодіння позивача в смт.Берегомет Вижницького району з метою відшукання та вилучення транспортних засобів, документів, та комп`ютерної техніки позивача. З протоколу обшуку від 03.09.2015 вбачається, що під час обшуку у позивача знайшли автомобіль Форд Транзит та автомобіль Джип-Чероккі, які вилучили. Крім того, з копії ухвали від 03.09.2015 Шевченківського районного суду м.Чернівці надано дозвіл на обшук домоволодіння позивача в смт.Берегомет Вижницького району з метою відшукання та вилучення транспортних засобів, документів, та комп`ютерної техніки позивача. Отже, вирішуючи позов, суд виходить з такого. За змістом п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за обставин невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Зважаючи на те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто а обставин невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Вказане означає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, яке буде стягуватись на користь позивача, суд виходить з наступного. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно п.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просить суд стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду в сумі\~ 1200000 грн., з яких 800000 грн. за час перебування під судом та слідством, 100 000 грн. проведення незаконних обшуків, 100000 грн. позбавлення можливості користуватись майном, 100000 грн. незаконне обрання запобіжного заходу внаслідок чого позивач був позбавлений свободи пересування, 100000 грн. шкода про те, що позивач був змушений більше 70 разів з`являтись за викликами слідчих органів та суду. При цьому будь-яких доказів, за наявності яких можна було б перевірити обгрунтованість диференціального підходу до визначення розміру завданої моральної шкоди позивач не надав. Не надав суду позивач і доказів на підтвердження факту застосування до нього ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.04.2016 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. При цьому суд, згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, позбавлений можливості самостійно збирати докази. Виходячи з викладеного, суд погоджується, що позивачу було спричинено моральну шкоду. Разом з тим, відсутність доказів щодо спричинення позивачу різними діями - різної моральної шкоди, вимагає від суду застосування загальних правил відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, з врахуванням вимог Закону, строк перебування під слідством та судом, який становить 65 місяців 1 день, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на 2023 рік в сумі 6700 грн., суд знаходить, що позов слід задовольнити частково та на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 450000грн. Саме така сума, на думку, суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань позивача, та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості, з врахуванням часу перебування під слідством та судом, виконанням вимог запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та обмеження прав користуватись своїм майном. Крім\~ того, з Довідки серії А 12ААВ, вбачається, що позивачу встановлена друга група інвалідності з 30.09.2021 (а.с.140). Будь-яких доказів того, що інвалідність позивач отримав внаслідок кримінального переслідування до позову не додано. З копії виписок з\~ медичної карти денного стаціонару №549, 150, 266, 371, 123, 240, 401, витягу з медичної карти №5829/392 (а.с.145-154) вбачається, що\~ позивач в період часу з 14.12.2019р. по 15.09.2021 перебував на лікуванні з гастроентерологічними захворюваннями. В скаргах при поступленні зазначалось, що, серед інших симптомів, у позивач самопочуття погіршилось після «психоемоційного навантаження». Разом з тим, будь-яких доказів того, що скарги пов`язані саме з кримінальним переслідуванням, а не із загостренням гастроентерологічних захворювань - до позовну не додано. Крім того, у самому позові позивач не посилається на вказані докази, як на підставу своїм вимог. У зв`язку з викладеним суд при вирішення даного позову не приймає до уваги вказані докази. Суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст..13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду»,

Outcome: partial