Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду 24.08.2023 з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 501353529 від 28.08.2021 у сумі 127\~480 грн. 20 коп. та 2 684 грн. судових витрат. В обґрунтування\~своїх\~вимог\~позивач зазначив,\~що\~28.08.2021\~ [PERSON] \~уклала з\~АТ «Альфа\~Банк» угоду\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 501353529.\~12.08.2022\~найменування АТ\~«Альфа-Банк»\~змінено на\~АТ «СЕНС\~БАНК».\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору,\~банк зобов`язувався\~надати позичальнику\~кредит,\~а позичальник\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених кредитним\~договором повертати\~кредит,\~виплачувати проценти\~за користування\~кредитом,\~сплачувати комісію\~та інші\~передбачені платежі.\~ У\~випадку невиконання\~позичальником умов\~договору,\~останній зобов`язаний\~достроково виконати\~всі боргові\~зобов`язання перед\~банком протягом\~30\~календарних днів\~з дня\~отримання від\~банку інформації.\~Банк надав\~ [PERSON] кредитні кошти, в порядку обумовленому договором, а відповідач належним чином не виконує зобов`язання, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором скла становить 127\~480,20 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді 05.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача\~ АТ\~ «СЕНС\~БАНК» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, факт отримання кредиту не заперечувала. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2021 між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501353529, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір (а.с. 4-10). Відповідно до оферти [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 99 999,00 грн, процентна ставка 23,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 30 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 28.02.2024 року (п. 2 Оферти). Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 501353529 від 28.08.2021. 01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальним ордером №503416314 від 28.08.2021 (а.с. 14) та визнається самою відповідачкою. Проте остання не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.509,526,1054 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 28.02.2023 утворилася заборгованість за кредитним договором №503416314 від 28.08.2021, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 127\~480,19 грн та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 86\~973,77 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 21\~656,55 грн. та комісії в розмірі 18\~849,87 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустила порушенням умов договору щодо своєчасної та повної сплати частини кредиту та плати за користування ним відповідно до погодженого сторонами графіку, в зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі достроково, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та по відсотках. Щодо позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення з [PERSON] комісії в розмірі 18 849 грн. 87 коп., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 по справі №740/4328/14. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.\~ Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. \~Крім того, аналізуючи норми ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 18\~849,87 грн. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить, що зі сплачених відповідачем позивачу за кредитним договором коштів, в оплату комісії зараховано частину з них у розмірі 7\~249,95 грн., з урахуванням того, що правових підстав для сплати відповідачем комісії позивачу судом не встановлено, тому сума 7\~249,95 грн. підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № 501353529 від 28.08.2021 становить 101\~380,38 грн. (127\~480,20 - 18\~849,87 - 7\~249,95) Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 79,53 % (101\~380,38 : 127\~480,19 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2134,59 грн (2684 х 79,53%).

Outcome: partial