Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Посилається на те, що відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31 травня 2017 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачу надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Проте, останній не уклав з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач постійно користуються наданими послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Таким чином, станом на 01 грудня 2020 року виникла заборгованість у сумі 4024 гривні 02 копійки. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідача: -4024 гривні 02 копійки - заборгованість за житлово-комунальні послуги; -69 гривень 98 копійок - збитки від інфляції; -76 гривень 83 копійки - три проценти річних. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31 травня 2017 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2021 року. З позову вбачається, що відповідач постійно користується наданими послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат в розмірі 312 гривень 39 копійок та три проценти річних у розмірі 153 гривні 01 копійку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Відповідачі доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надали. Відповідачі фактично визнали наявність у них заборгованості, сплативши суму основного боргу після пред`явлення позову до суду. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів у солідарному порядку. Разом з тим, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 березня 2021 року вбачається, що кожному з відповідачів належить на праві власності по 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, з урахуванням вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі, що відповідає їх долі в праві власності на квартиру. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів відповідно до їх часток у праві власності на майно інфляційні втрати в розмірі 69 гривень 98 копійок та три проценти річних у розмірі 76 гривень 83 копійки. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги № 3-20 від 08 січня 2020 року з додатком № 1 до договору, попередній розрахунок суми судових витрат, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, довіреність від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на Братищенка Ю.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Братищенка Ю.О., акт виконаних робіт за січень 2021 року від 31 січня 2021 року з додатком № 01, заключна виписка за період з 16 березня 2021 року по 16 березня 2021 року на суму 118500 гривень (призначення платежу - сплата за правничу допомогу за січень 2021 року по договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08 січня 2020 року). За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved