Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з кімнати, звільнення кімнати від речей та майна та вселення в кімнату. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2016 року комісією з житлово-побутових питань (у складі ліквідаційної комісії) Дарницького районного управління ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про надання йому (старшому інспектору сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції старшому лейтенанту поліції) та членам його сім`ї (дружині - [PERSON] та сину [PERSON] ) кімнати [ADDRESS] , з одночасною реєстрацією за вказаною адресою. 17 березня 2017 року Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією йому (з сім`єю з трьох чоловік) видано ордер № 147 на жилу площу в гуртожитку по [ADDRESS] , жилою площею 23,8 кв. м. Місце проживання його та членів його сім`ї зареєстровано за вказаною адресою. 26 грудня 2016 року він виявив пошкодження напередодні встановлених ним вхідних металевих дверей у кімнату гуртожитку та проникнення до житлового приміщення [PERSON] , у зв`язку з чим викликав поліцію. Крім того, 25 березня 2017 року подав до поліції заяву про те, що відповідач перешкоджає йому у вільному доступі до кімнати гуртожитку. З урахуванням зазначеного, позивач, посилаючись на порушення права на користування житловим приміщенням та неможливість вселення в кімнату гуртожитку у зв`язку із знаходженням у ній сторонньої особи, просить суд виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; зобов`язати [PERSON] звільнити кімнату [ADDRESS] від речей та майна, що належать [PERSON] , та вселити його ( [PERSON] ) та членів його сім`ї (дружину [PERSON] та сина [PERSON] ) в кімнату [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Представник позивача - адвокат Кравець Д.М. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Приймаючи участь у судових засіданнях, відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог, посилався на те, що він правомірно був вселений до спірного житлового приміщення та безперервно проживав у ньому з 1995 року зі своєю родиною, іншого житла немає. Вважав, що Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією було незаконно видано позивачу ордер №147 на кімнату № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , оскільки ордер на жилу площу може бути видано лише на вільну жилу площу. Просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи: Дарницьке районне управління поліції Головного управління національної поліції України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії, Головне управління національної поліції в м. Києві, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи 22 травня 2017 року заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Вовка Є. І. позов [PERSON] задоволено частково. Виселено [PERSON] з кімнати [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] звільнити кімнату [ADDRESS] від його речей та майна. Вселено [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , до кімнати [ADDRESS] (т. 1, а. с. 54-56). 07 грудня 2017 року рішенням Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (т. 1, а. с. 168-171). 16 травня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 206-208). 03 липня 2018 року вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю. С. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (т. 1, а. с. 210). Ухвалою суду від 06 липня 2018 року вказану справу прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С., призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 1, а. с. 211-212). Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року залучено до участі у справі Дарницьке районне управління Головного управління МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т. 1, а. с. 241-242). Ухвалою суду від 31 січня 2019 року замінено неналежну третю особу - Дарницьке районне управління Головного управління МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії, належною третьою особою - Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (т. 2, а. с. 15-16). Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (т. 2, а. с. 127-128). 03 червня 2019 року від відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку для подання доказів (т. 2, а. с. 186-187). 25 червня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про визнання права користування кімнатою та визнання ордеру недійсним (справа № 753/10383/19), що перебуває в провадженні Дарницького районного суду міста Києва (т. 2, а. с. 203-205). Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року задоволено клопотання [PERSON] , зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справі за позовом [PERSON] до Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про визнання права користування кімнатою та визнання ордеру недійсним (справа № 753/10383/19, провадження №2/753/6036/19), що перебуває в провадженні Дарницького районного суду міста Києва (т. 3, а. с. 9-10). Ухвалою суду від 17 липня 2023 року поновлено провадження у цій справі та призначено справу в судове засідання (т. 3, а. с. 113-114). 21 вересня 2013 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває справа № 753/5686/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з кімнати гуртожитку та вселення в кімнату (т. 2, а. с. 117-120). 27 вересня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] (т. 3, а. с. 130-138). Протокольною ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву залишено без розгляду (т. 3, а. с. 146-148). 17 жовтня 2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Кравця Д.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. За результатами розгляду клопотання відповідача [PERSON] від 21 вересня 2013 року про зупинення провадження у вказаній справі до розгляду судом справи № 753/5686/17, суд приходить до висновку про його безпідставність, оскільки за результатами розгляду справи № 753/5686/17 Верховним судом прийнято постанову від 16.05.2018, якою скасовано заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після надходження справи до суду першої інстанції автоматизованою системою документообігу суду сформовано та присвоєно справі № 753/12300/18. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування [PERSON] працює у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві та перебував на квартирному обліку з 17 березня 2006 року у загальній черзі, а з 24 лютого 2017 року по категорії «учасник бойових дій, залучених до АТО» (т. 1, а. с. 36). На засіданні комісії з житлово-побутових питань (у складі ліквідаційної комісії) Дарницького районного управління Головного управління МВС України в місті Києві від 11 жовтня 2016 року вирішено надати старшому інспектору сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції старшому лейтенанту поліції [PERSON] та членам його сім`ї (дружині - [PERSON] та сину [PERSON] ) кімнату [ADDRESS] , з реєстрацією за вказаною адресою (т. 1, а. с. 5). 17 березня 2017 року [PERSON] видано ордер на право зайняття з сім`єю із трьох чоловік жилої площі у гуртожитку, розташованому по [ADDRESS] , жилою площею 23,8 кв. м. Ордер видано на підставі розпорядження Дарницької районної державної адміністрації міста Києва від 13 березня 2017 року № 166 відповідно до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 (т. 1, а. с. 6). За вказаною адресою зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час перевірки, що проводилась поліцією за заявою [PERSON] , виявлено проживання у спірній кімнаті гуртожитку [PERSON] [PERSON] у 1992-2011 роках проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом головного управління МВС України в місті Києві від 23 вересня 2011 року № 585 о/с [PERSON] звільнено за власним бажанням у відставку з органів МВС України з 30 вересня 2011 року, без надання постійного житла (т. 1, а. с. 127). Також встановлено, що у 1995 році за затримку небезпечного злочинці, керівництвом Харківського районного управління внутрішніх справ України міста Києва [PERSON] було заохочено - наданням права проживати у кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . З того часу [PERSON] разом із членами сім`ї проживав у кімнаті [ADDRESS] та сплачував відповідні комунальні платежі. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапорту [PERSON] , як діючого на той час працівника міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 1997 року згідно рапорту начальника управління карного розшуку та рішення житлової комісії Головного управління МВС України в місті Києві [PERSON] був поставлений на квартирний облік Головного управління МВС України в Оболонському районі міста Києва, за місцем знаходження відомчого гуртожитку Головного управління МВС України, розташованого по вулиці Північна, № 2-Д у м. Києві, без надання кімнати для проживання з тимчасовою пропискою з 27 квітня 1998 року. [PERSON] звертався через ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в місті Києві, та ліквідаційну комісію Дарницького районного управління Головного управління МВС України в місті Києві, оскільки проживає у відомчому гуртожитку управління, до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою зареєструватися в кімнаті [ADDRESS] та приватизувати кімнату гуртожитку, проте ліквідаційною комісією позивачу було відмовлено. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона до 2017 року працювала черговим у гуртожитку по [ADDRESS] , відповідач з 1995 року проживав в кімнаті № [NUMBER] цього гуртожитку безперервно, а позивач [PERSON] у 2016 році не проживав у гуртожитку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає у гуртожитку з 2009 року, [PERSON] проживав у кімнаті [ADDRESS] безперервно, а [PERSON] вона ніколи не бачила. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (третя особа) пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . З 1995 року вона з чоловіком та дітьми проживали у кімнаті [ADDRESS] , яка надана її чоловіку керівництвом Харківського районного управління внутрішніх справ України міста Києва за затримку небезпечного злочинці. Вказувала на те, що вони є однією сім`єю, однак у зв`язку з хворобою дитини вона з дітьми переїхала в село, а чоловік залишився проживати у вказаній кімнаті гуртожитку. Допитаний у судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] пояснив, що з 1995 року він проживав у кімнаті [ADDRESS] безперервно, оплачував комунальні послуги. Дружина з дітьми виїхала в село в 2015 році. [PERSON] у гуртожитку не проживав, самовільно змінив замки в вказаній кімнаті, в якій перебували його речі. Вивчивши письмові докази, що маються у справі, суд вважає за необхідне задовольнити частково позов з огляду на таке. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 8 Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла, і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК України. Згідно зі статтею 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, в якій особам у зв`язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа. Положеннями статті 128 ЖК України передбачено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно зі статтею 130 цього ж Кодексу порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом. Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення (частини перша - третя статті 132 ЖК України). Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Від встановлення судом обставин справи потрібно відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин, у тому числі оціночні. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Судом встановлено, що у травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - Дарницьке районне управління Головного управління МВС України в місті Києві), Головного управління Національної поліції у місті Києві та Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , в якому просив визнати за ним право користування кімнатою [ADDRESS] , з 1995 року, а також визнати ордер від 17 березня 2017 року № 147, виданий [PERSON] , на право зайняття із сім`єю жилої площі, а саме: кімнати [ADDRESS] , недійсним. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (справа № 753/10383/19). Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у справі № 753/10383/19 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право користування жилою площею у гуртожитку - кімнатою [ADDRESS] , з 1995 року. Визнано ордер від 17 березня 2017 року № 147 на жилу площу в гуртожитку, виданий [PERSON] на право зайняття з сім`єю жилою площі у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 753/10383/19 касаційну скаргу представника [PERSON] - Кравця Д. М. задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року скасовано та залишено в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року. Судовими рішеннями у справі № 753/10383/19 встановлено преюдиційні обставини, зокрема, що [PERSON] не видавався ордер на проживання у кімнаті [ADDRESS] , а також те, що на момент видачі [PERSON] ордеру від 17 березня 2017 року на право користування цією кімнатою вона була вільною та в ній був зареєстрований [PERSON] разом із членами своєї сім`ї, а [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції у справі № 753/10383/19, дійшов висновку про те, що видача оспорюваного ордеру [PERSON] не порушує прав [PERSON] , оскільки останній на момент видачі ордеру не був законним користувачем кімнати [ADDRESS] . Видаючи оспорюваний ордер на ім`я [PERSON] , Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація діяла у спосіб та в межах визначених законодавством України. Також Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що надані [PERSON] рапорти, накази та квитанції про оплату житлово-комунальних послуг є такими, що не можуть слугувати належними та допустимими доказами на підтвердження обставин вселення у встановленому законом порядку у спірну кімнату та законне проживання у ній з 1992 року, а отже вимоги про визнання за особою права на користування кімнатою в гуртожитку без видання відповідного ордеру, є незаконними. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів вселення [PERSON] у спірну кімнату на законних підставах, суд дійшов висновку про те, що відповідач самоправно зайняв спірне жиле приміщення, чим порушуються права позивача, який має законне право користування цим житлом, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та вселення до вказаної кімнати гуртожитку позивача. При цьому, враховуючи те, що позивач не заявляв позовних вимог в інтересах [PERSON] , [INFO] , також [PERSON] не заявляла позовних вимог про її вселення до вказаної кімнати гуртожитку, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про вселення членів його сім`ї не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] звільнити кімнату [ADDRESS] від речей та майна, що йому належать, задоволенню не підлягає, оскільки така вимога заявлена передчасно. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме позовних вимог про виселення та вселення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві немайнові вимоги у розмірі 1 280,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial