Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи її тим, що 16 червня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 279 до договору оренди земельної ділянки № 117 від 02 березня 2005 року про заміну сторони Договору та викладено текст договору у новій редакції. Відповідно до п. 3.1 Договору оренди землі «термін дії договору закінчиться 12.04.2022 року». Позивачем 16.06.2021 року повідомлено відповідача про відсутність намірів продовжувати укладений договір оренди землі від 02.03.2005 року. 08.04.2022 позивачем отримано від відповідача, відповідно до якого повідомлено, що «укладений з Вами договір оренди землі тимчасово поновлюється на 1 рік та діє до 12.04.2023 року». Однак 06.03.2023 року позивач отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від державного реєстратора речових прав, з якої їй стало відомо, що «інформаційна система державний реєстр прав зробило автоматичну пролонгацію договору оренди землі 13.04.2022 року, дата закінчення даного договору 12.04.2037». Тобто, під час дії договору інформаційною системою державний реєстр прав зробило автоматичну пролонгацію договору оренди землі 13.04.2022 року, дата закінчення даного договору 12.04.2037, з порушенням норм чинного законодавства, що спричинило негативні наслідки для гр. [PERSON] , як власника земельної ділянки. Так відповідачем отримано протиправно право користування земельною ділянкою позивача ще на 20 років, що порушує право власника земельної ділянки розпоряджатися своїм правом на власний розсуд. Виклад позиції відповідача Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 07.04.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 03.05.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання, оскільки строк на надання відповідачем відзиву на позовну заяву не минув. 05.05.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 06.05.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність. 06.05.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання, що призначено на 06.06.2023 року у зв`язку із перебуванням представника в іншому судовому засіданні. 09.06.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. 10.07.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність. 01.09.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. 13.09.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 14.09.2023 року від представника позивача, адвоката Парпальос В.В. на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07.04.2023 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 03.05.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Парпальос В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції відмовлено. Ухвалою суду від 12.06.2023 року заяву представника позивача, адвоката Парпальос В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 10.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 07.09.2023 року заяву представника позивача, адвоката Парпальос В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 14.09.2023 року заяву представника позивача, адвоката Парпальос В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Парпальос В.В. позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Лишак І.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» не є належним відповідачем у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1930 га в межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Вінницька область, Немирівський район, Воробіївська сільська рада, що належала покійній [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 158279. Кадастровий номер земельної ділянки 0523081400:01:001:0200, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9) 16 червня 2021 року між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено додаткову угоду № 279 до договору оренди земельної ділянки № 117 від 02 вересня 2005 року, з якого вбачається, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523081400:01:001:0200, яка розташована на території Вінницької області, Вінницького районну, Немирівської ОТГ, с. Воробіївка. Відповідно до п. 3.1. додаткової угоди, термін дії договору закінчується 12 квітня 2022 року (а.с.10-13) Як вбачається із листа-повідомлення від 16.06.2021 року, [PERSON] звернулася до директора ПрАТ «Зернопродукт МХП» та повідомила його про намір не поновлювати дію договору оренди землі від 02.03.2005 року № 117 і має намір самостійно обробляти земельну ділянку з кадастровим номером 0523081400:01:001:0200 і використовувати її для власних потреб на свій розсуд (а.с.14) 04.10.2021 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «Зернопродукт МХП» із заявою, у якій зазначила, що орендодавець не має намірів поновлювати договір оренди землі № 117 від 02.09.2005 року (а.с.15) 08.04.2022 року ПрАТ «Зернопродукт МХП» повідомило [PERSON] про те, що укладений із нею договір закінчується 12 квітня 2022 року. В межах дії закону та оголошеного воєнного стану, укладений договір оренди землі тимчасово поновлюється на 1 рік та діє до 12.04.2023 року (а.с.16-17) Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 66661804 від 06 березня 2023 року, державний реєстратор встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме: інформаційна система державний реєстр прав зробило автоматичну пролонгацію договору оренди землі 13.04.2022 року, дата закінчення даного договору 12.04.2037 (а.с.18) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування \~ \~ \~ \~ Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 41 Конституції України\~гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За змістом\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч.1 cт.317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 cт.152\~ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 33 вказаного Закону передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України запроваджено дію воєнного стану. У зв`язку з введенням на території України дії воєнного стану було внесено зміни до деяких законодавчих актів, в тому числі і до Земельного Кодексу. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» прийнятого 24.03.2022, розділ Перехідних положень Земельного Кодексу України було доповнено п. 27 такого змісту: під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей , зокрема, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, в тому числі приватної власності. Разом з тим, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" набув чинності 19.11.2022. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 29.03.2023 по справі № 536/376/22 (провадження № 61-47св23) дійшов висновку, що у період із 07 квітня 2022 року до 19 листопада 2022 року діяв пункт 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який передбачав, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану. Отже, законом прямо визначено юридичний факт, з яким закон пов`язує поновлення дії договорів оренди саме без волевиявлення сторін, а тому висновки апеляційного суду про те, що така автоматична пролонгація запроваджена законодавцем для спрощення оформлення договорів для сторін, які бажають продовжити ці правовідносини, не відповідає змісту наведених положень закону. Така автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок діяла до 19 листопада 2022 року, тобто до моменту, коли набрав чинності Закон України № 2698-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель». Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та банком. Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора необхідно відмовити із зазначеної підстави. Тому постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні». Оскільки, вказаний спір пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно, то належним відповідачем у вказаній справі є саме Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП». За ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.80\~цього\~Кодексу\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду При розгляді справи в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, суд дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1930 га, кадастровий номер земельної ділянки 0523081400:01:001:0200 та 16 червня 2021 року між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено додаткову угоду № 279 до договору оренди земельної ділянки № 117 від 02 вересня 2005 року, з якого вбачається, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування вище вказану земельну ділянку та термін дії договору закінчується 12 квітня 2022 року. 08.04.2022 року ПрАТ «Зернопродукт МХП» повідомило [PERSON] про те, що укладений із нею договір закінчується 12 квітня 2022 року. В межах дії закону та оголошеного воєнного стану, укладений договір оренди землі тимчасово поновлюється на 1 рік та діє до 12.04.2023 року, проте, інформаційна система державний реєстр прав зробило автоматичну пролонгацію договору оренди землі 13.04.2022 року, дата закінчення даного договору 12.04.2037, внаслідок цього, позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Розподіл судових\~витрат За змістом\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. Відповідно до пункту 4\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Види адвокатської діяльності визначені у\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами частин першої-п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем не надано жодного доказу, які могли б обґрунтувати склад витрат, внаслідок цього не підлягають стягнення витрати на правову допомогу із відповідача на користь позивача. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, необхідно стягнути на користь [PERSON] понесені витрати на оплату судового збору з Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП», в сумі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved