Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна та просить суд скасувати арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою слідчого Управління внутрішніх справи України в Одеської області № б/н від 11.12.1996 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його бабусі [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] , було накладено арешт. Одеським державним нотаріальним архівом ПМУ (м. Одеса) (було надано архівну довідку № 2717/он8 та повідомлено про наступне: «..за інформацією матеріалів архівного фонду Першої Одеської державної нотаріальної контори, міститься Постанова про накладення арешту, б/н від 11 грудня 1996 року, старшого слідчого, слідчого управління УМВС України в Одеській області, на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , від 12 грудня 1996 року за реєстровим №757/96. Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Підстава: Справа №2-2 том №7 «Розпорядження по накладенню та зняттю заборони відчуження жилих будинків та квартир», Першої ОДНК, 01.11.1996 р. - 30.12.1996., арк.246; Справа №2-19 том №4, «Реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, арештів накладених на будинки судовими та слідчими органами», Першої ОДНК, 18.06.1996р.-24.01.1997р.. арк. 86». Наявність постанови про накладення арешту, б/н від 11 грудня 1996 року, старшого слідчого, слідчого управління УМВС України в Одеській області, на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] від 12 грудня 1996 року за реєстровим № 757/96 перешкоджає вільному володінні, користуватись та розпоряджатись, а також, оформити спадкове майно. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв з заявами та клопотаннями до суду не звертався, а також письмового відзиву щодо позову не подавав. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] померла бабуся [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 12792, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дата видачі 12 жовтня 2021 року. 22 лютого 2022 року [PERSON] звернувся із заявою щодо прийняття спадщини після смерті його бабусі - [PERSON] до приватного нотаріуса ГУЮ в Одеській області Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №5/2022 та [PERSON] отримав лист №26/02-14 від 22.02.2022 року про необхідність звернення до суду, а саме: Для видачі Свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] необхідно надати відповідний документ підтверджуючий прав власності на вказану квартиру, оформлений згідно вимог чинного законодавства. У зв`язку з тим, що Договір №200112 купівлі-продажу нерухомого майна, визнаний Одеською товарною біржею 23 квітня 1997 року, не відповідає правовим нормам чинного законодавства у [PERSON] виникла необхідність звернутись до районного суду для визнання вищезазначеного договору дійсним. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2022р. (справа № 521/7839/22) визнано Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі Довіреності, зареєстрованої 14 квітня 1997 року № 506, та [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 20112 від 23 квітня 1997 року - дійсним. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 20.09.2022р. Відповідно до архівної довідки за вих. № 2717/он8 від 15.11.2022р., наданої Одеським державним нотаріальним архівом Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за інформацією матеріалів архівного фонду Першої Одеської державної нотаріальної контори, міститься Постанова про накладення арешту, б/н від 11 грудня 1996 року, старшого слідчого, слідчого управління УМВС України в Одеській області, на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , від 12 грудня 1996 року за реєстровим №757/96. Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Підстава: Справа №2-2 том №7 «Розпорядження по накладенню та зняттю заборони відчуження жилих будинків та квартир», Першої ОДНК, 01.11.1996 р. - 30.12.1996., арк.246; Справа №2-19 том №4, «Реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, арештів накладених на будинки судовими та слідчими органами», Першої ОДНК, 18.06.1996р.-24.01.1997р.. арк. 86. Відповідно до постанови про накладення арешту від 11.12.1996 року вбачається, що старшим слідчим по особливо важким справам УМВС України в Одеській області підполковником міліції [PERSON] в рамках кримінальної справи № 019600152 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . При цьому у межах вищезазначеної кримінальної справи, що розслідувалася, [PERSON] не набув процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України (чинного на час накладення арешту), арешт майна міг тимчасово застосовуватись слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба. В абз. 42 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 зазначено, що спори про звільнення майна з - під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Як зазначено у Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність накладеного арешту перешкоджає позивачу здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються його права та інтереси. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обтяження у вигляді арешту спірного нерухомого майна, а вимога позивача про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved