Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач у червні 2019 року звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу 67653,80 грн, індекс інфляції у розмірі 11413,56 грн, 3% річних у розмірі 3306,38 грн, та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» з 01 червня 2009 року виконує функції експлуатуючої організації щодо будинку [ADDRESS] . 01 лютого 2007 року між ТОВ «Виробничий вектор» та ТОВ «НЕСТ ПЛЮС» було укладено договір № 8 щодо надання послуг з утримання та управління багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Рішенням Солом`янської районної у м. Києві ради № 422 від 01 липня 2009 року ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було визначено балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , відповідно до якого товариство повинне забезпечити належне отримання та управління житловими будинками та об`єктами комунального призначення. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2008 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка становить 67653,80 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням сплати житлово-комунальних послуг, позивач просив стягнути з відповідача індекс інфляції в сумі 11413,56 грн. та 3% річних в сумі 3306,38 грн. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 в сумі 67653,80 грн, індекс інфляції в сумі 11413,56 грн, 3% річних в сумі 3306,38 грн та судовий збір в сумі 1921,00 грн. 28.03.2023 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Петришак М.Я. про перегляд заочного рішення. В обґрунтування зазначає про поважні причини неявки відповідача в судові засідання та зауважує, що відповідач з 14.03.2015 не є власником квартири [ADDRESS] , відтак останній не є споживачем послуг, які надає позивач за вказаною адресою. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року прийнято до провадження заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО КОМФОРТ СЕРВІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.02.2007 між ТОВ «Виробничий вектор» та ТОВ «НЕСТ плюс» укладено договір № 8, за умовами якого попередній виконавець взяв на себе обов`язок надавати на об`єкті забудовника, а саме: багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] послуги з утримання та управління багатоквартирного будинку та прибудинкової території. 29.05.2009 між забудовником та ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» укладено договір про заміну сторони. З 01.06.2009 ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» стало виконавцем послуги з утримання багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Солом`янської районної у м. Києві ради № 422 від 01 липня 2009 року ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було визначено балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , відповідно до якого товариство повинне забезпечити належне отримання та управління житловими будинками та об`єктами комунального призначення. 22.09.2008 між ТОВ «НЕСТ плюс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг №К16-128/1, відповідно до якого Товариство надає послуги з утримання та управління будинком та прибудинкової території, а також забезпечує відповідні умови користування неподільним майном будинку [ADDRESS] . Звертаючись до суду, позивач вказав, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Однак відповідач, в порушення зобов`язань, лише частково сплачував за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.07.2017 по 01.06.2019. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц). При зверненні до суду, позивачем пред`явлені вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до копії договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. від 14.03.2015 № 199, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2015 № 34913737, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed