Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

14 червня 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 90000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивача зазначив, що 22 травня 2023 року об 11 годині 06 хвилин із розрахункового рахунку IBAN - [NUMBER] , який належить [PERSON] на розрахунковий рахунок IBAN - [NUMBER] , який належить [PERSON] , перераховано грошові кошти у розмірі 90 000,00грн. Між Позивачем та Відповідачем будь-яких договорів чи правочинів не укладалось, Позивач не заподіював майнову (матеріальну) та/або моральну шкоду Відповідачу, судові рішення про стягнення з Позивача на користь Відповідача грошових коштів у розмірі 90000,00грн. судом не ухвалювались. Грошові кошти у розмірі 90 000,00грн. перераховані Позивачем та набуті Відповідачем без відповідної парової підстави, є безпідставно набутим майном, а тому посилаючись на вимоги ст.1212 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.06.2023 року відкрито провадження по справі. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається. що проти задоволення позову заперечує, оскільки вказані кошти були перераховані за купівлю електронної валюти. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити, представник відповідача позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка, пояснення сторін приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2023 року об 11 годині 06 хвилин із розрахункового рахунку IBAN - [NUMBER] , який належить [PERSON] на розрахунковий рахунок IBAN - [NUMBER] , який належить [PERSON] , перераховано грошові кошти у розмірі 90 000,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією Р24АР24А1234732759D2900 (а.с.6). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до положень ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Водночас, ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ «Воловик проти України» п.45). Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п.4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України). Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і п.6 ст.3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п.8.26). Тлумачення положень глави 83 ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п.6 ст.3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Такі ж положення містяться у п.VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права, де вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Встановлено, що у додатку «Binance» (блокчей-система з торгівлі цифровими активами) зареєстрований [PERSON] під нік неймом [INFO]. [PERSON] домовились з [PERSON] , який також зареєстрований у додатку «Binance», акаунт якого прив`язаний до карткового рахунку [PERSON] ( [NUMBER] ), про покупку крипто валюти. Вищевикладене підтверджується скріншотом листування з вказаної системи (та оголошенням в «Binance») (а.с.39-48). 22.05.2022 р. позивач на прохання [PERSON] сплатив придбання у додатку «Binance» за ордером № 20493867274993070080 криптовалюти у кількості 2324, 38 USDT на суму 90 000 грн. 00 коп. (за ціною 38,72 за 1 дол. США) у продавця [PERSON] , для чого необхідно було перерахувати кошти зі свого рахунку на рахунок продавця. Як з`ясувалося потім, на користувача під нік неймом [INFO], у додатку «Binance» були неодноразові скарги, де було зазначено, що цей користувач є шахраєм та обманює користувачів по системі «трикутника» і в подальшому даного користувача взагалі заблокували. В судовому засіданні було з`ясовано, що позивач [PERSON] з аналогічними позовами вже звертався до суду з вимогами до інших осіб. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він 22.05.2022 року продавав через додаток «Binance» за ордером № 20493867274993070080 криптовалюту кількості 2324, 38 USDT на суму 90 000 грн. 00 коп. покупцю під нік неймом [INFO], [PERSON] , який повідомив, що кошти в сумі 90000 грн. сплатить довірена особа, на підтвердження оплати 90000 грн. було надана платіжна інструкція, копія якої знаходиться в справі а.с.6, відповідність якої наданій під час придбання валюти підтвердив свідок під час огляду документа в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача не зміг повідомити, кому були призначені кошти на суму 90000 грн., які як він зазначає були помилково переведені відповідачу. Не надано також доказів того, що позивач, одразу після перерахунку коштів в сумі 90000 грн. звертався до банку для відміни операції, оскільки сума коштів є великою. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач, добровільно та послідовно, за відсутності будь-якої помилки, в тому числі рахункової, передав кошти відповідачу, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), та за відсутності доказів договірних умов щодо їх подальшого повернення або недобросовісності відповідача, а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18, де змінюючи рішення суду в частині мотивів його прийняття, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Зокрема, апеляційний суд не звернув уваги, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач у справі, неодноразово перераховуючи кошти відповідачу у період із серпня 2017 року до грудня 2017 року, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), що унеможливлює задоволення позовних вимог і стягнення коштів. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17). З викладених вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що позивач, добровільно передав кошти відповідачу, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вільно і без помилки погодився на безпідставну передачу коштів і відповідно настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає можливість задоволенню позовних вимог про стягнення грошових коштів. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Також, у відповідності до вимог ст.. 137, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 6000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, надану адвокатом згідно договору №245 від 29.06.2023 року та підтверджену актом виконаних робіт та квитанцією. Клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу від позивача не надходило.

Outcome: approved