Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 08 квітня 2016 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №22. Від шлюбу спільних дітей не мають. Разом не проживають з 07 квітня 2022 року, спільне господарство не ведеться з квітня 2022 року. Сімейне життя не склалося, що призвило до небажання зберігати шлюб. Спільне майно поділили добровільно. Відповідач на розірвання шлюбу не згоден, причини своєї позиції не пояснює. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час, та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відносини у родині вже не підлягають збереженню. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України і роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 квітня 2016 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №22. Від шлюбу спільних дітей не мають. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Заходи щодо примирення подружжя судом були вжиті, проте суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved