Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Орган опіки та піклування міста Івано-Франківська (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, в якому з урахуванням уточнених вимог просить: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . - стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь законного представника дитини аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або, за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з подачі цієї позовної заяви, - 08 червня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідач, який є рідним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не підтримує належного зв`язку з дитиною, не бере належної участі у його вихованні, не піклується про його розвиток та стан здоров`я. дитина на даний час виховується у прийомній сім`ї, де йому, разом з рідним братом, створено належні умови. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань, заяв та Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Оскільки відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Як випливає зі змісту позовної заяви, з 2021 року на первинному обліку в органі опіки та піклування м. Івано-Франківська перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Тисменицького районного відділу реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області від 03.05.2018 року N 206/13.11.06-20 відомо, що державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , проводилась відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Розпорядженням Тисменицької РДА Івано-Франківської області від 08.05.2018 року №282 хлопчику надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку зі смертю матері 20.04.2018 року та триманням під вартою батька [PERSON] (ДУ «Маневицька ВК № 42»). Розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації від 05.07.2018 року №390 встановлено опіку над малолітнім та призначено опікуном бабусю [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29.07.2021 року №1082 над [PERSON] припинено опіку за заявою [PERSON] . Хлопчик тривалий час разом зі старшим братом [PERSON] тимчасово перебував в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Після припинення опіки у 2021 році працівниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вживалися заходи щодо з`ясування позиції батька [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] . Відповідно до інформації ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)» від 13.09.2021 року № 42/3536/6 засуджений [PERSON] від надання будь-яких пояснень або заяв з приводу позбавлення його батьківських прав відмовився. У телефонному режимі працівники Служби у справах дітей повідомили батькові, що опіку над [PERSON] було знято та брати тимчасово влаштовані до Івано-Франківського ОЦСПРД. У зв`язку з відсутністю інших родичів та знайомих, які виявили б бажання взяти дітей до сімейних форм виховання, згодом [PERSON] та [PERSON] було влаштовано у прийомну сім`ю подружжя [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.12.2021 року № 1762. Згідно єдиного державного реєстру судових рішень батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Міжріччя, Долинського району Івано-Франківської області, починаючи з 2016 року був неодноразово засуджений за крадіжки чужого майна, проникнення та дрібне хуліганство. Відповідно до довідки про звільнення від 03.09.2019 року серія РІВ № 09925 [PERSON] з 03.03.2018 року по 03.09.2019 року перебував під вартою в державній установі «Катеринівська виправна колонія №46». Відповідно до інформації ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42) від 28.09.2022 року відомо, що [PERSON] [INFO] відбував покарання в колонії з 23.02.2021 року за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.12.2020 року. Звільнений 08.09.2022 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 31.08.2022 року на підставі ст. 81 КК України (умовно-достроково на 1 рік, 1 місяць, 22 дні). Вибув за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Солуківського старостинського округу Долинської ТГ, Калуського району Івано-Франківської області на території сіл даного округу місце реєстрації [PERSON] не задекларовано та місце проживання невідомо. Відповідно до інформації Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 17.02.2023 року № 47.5-08/58 відсутні відомості про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації будинку нічного перебування Департаменту соціальної політики Івано-Франківської міської ради від 17.02.2023 року № 74 [PERSON] [INFO] , на обліку в будинку нічного перебування не перебуває, за юридичною адресою закладу не зареєстрований, але користується послугами будинку нічного перебування з 13.02.2023 року по даний час. Відповідно до наданої характеристики будинку нічного перебування від 17.02.2023 року № 75 [PERSON] , [INFO] за час перебування у закладі дотримується загальних правил та умов перебування. Виконує вказівки соціальних працівників, не конфліктний до поставлених завдань ставиться відповідально. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] наданих 17.02.2023 року працівнику Служби у справах дітей відомо, «що з вересня 2022 року він звільнився з місць позбавлення волі. З того часу немає постійного місця проживання, реєстрації, роботи. На даний час він мешкає в будинку нічного перебування». Батькові було повідомлено, що Службою у справах дітей готуються документи щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина, однак він повідомив: «що заперечує». Працівником Служби у справах дітей повідомлено батька [PERSON] про розгляд питання про доцільність (недоцільність) позбавлення його батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 22.02.2023 року, на якому [PERSON] зобов`язався письмово бути присутнім. З початку ведення повномасштабних військових дій на території України, у зв`язку з збройною агресією рф, [PERSON] та [PERSON] виїхали за кордон з прийомною мамою [PERSON] до Республіки Польща, м. Варшава та продовжують навчання дистанційно в початковій школі «Пасічнянська» Івано-Франківської міської ради. 22.02.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] був відсутній на комісії, однак належним чином був повідомлений (письмово) про час та місце розгляду даного питання. Згідно інформації КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я ІФ ОР» від 24.02.2023 року № 355 відомості відсутні щодо звернення гр. [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою у лікувальний заклад. 28.03.2023 року працівниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повторно надіслано до будинку нічного перебування департаменту соціальної політики Івано-Франківської міської ради рекомендаційний лист-запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини батькові [PERSON] , яке відбудеться 08.03.2023 року о 13.00 год. в приміщенні міської ради (3 поверх, каб. 311). 07.03.2023 року в Службу у справах дітей надійшло з Укрпошти письмове підтвердження про вручення рекомендованого листа адресату [PERSON] . Відповідно до інформації будинку нічного перебування від 07.03.2023 року № 87 [PERSON] , [INFO] , станом на 07.03.2023 року місце перебування його не відоме. Повторно 08.03.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , 19.01.1987 року погодження, стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак батько на засідання комісії не з`явився, про причини своєї відсутності не повідомив. На неодноразові телефонні дзвінки працівників Служби у справах дітей не відповідав. За результатами розгляду даного питання, комісією рекомендовано виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Службі у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підготувати та подати позов до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] , та стягнути аліментні платежі на утримання дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Угринівської сільської ради від 13.04.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Угринівської сільської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 55-60). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення Відповідача батьківських прав. За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи ,які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Європейський суд з прав людини (далі - «ЄСПЛ») зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)». Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Так, як випливає зі змісту позовної заяви Відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина. В даній цивільній справі Відповідач [PERSON] не надав суду жодних пояснень та доказів, які б спростовували твердження Позивача про невиконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню щодо неповнолітньої дитини. Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько [PERSON] , [INFO] не бере участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, такими, що не суперечать інтересам дитини та підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на висловлену Верховним Судом правову позицію у постанові від 29.09.2021 року по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21. Під час перегляду судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Під час перегляду судових рішень, Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - «ЄСПЛ»), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine»(«Мамчур проти України»), заява № 10383/09, п. 100). Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Частинами 2, 3 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів малолітньої дитини, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови відсутності доходів - виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved