Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до вимог якого просить стягнути з відповідача на свою користь: - аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; - аліменти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача до досягненню сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем від спільного життя має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають, діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Допомоги на утримання дітей відповідач не надає та добровільно надавати не бажає, хоча може і повинен її надавати. Відповідач є працездатною особою, працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "СГП ім. А. Г. Кравченка", що розташоване в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області. Щодо перебування у власності відповідача будь-якого рухомого майна позивачці невідомо. На даний час позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за сином до досягнення ним трьохрічного віку; у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна не має. В судове засіданні позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відповідач в особі свого представника адвоката Коваль Л. М. подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача та про визнання позову. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.06.2018 року сторони уклали шлюб в Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовиз запис № 41 (копія свідоцтва серії [NUMBER] від 02.06.2018). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва [NUMBER] від 28.08.2018 року), [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва [NUMBER] від 26.01.2022 року). На даний час сторони разом не проживають, діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні (копія акту обстеження від 05.09.2023 року). Як стверджує позивачка та не заперечує сторона відповідача, допомоги на утримання дітей відповідач не надає, хоча може і повинен її надавати. Відповідач є працездатною особою, працює в ТОВ "СГП ім. А. Г. Кравченка". Щодо перебування у власності відповідача будь-якого рухомого майна позивачці невідомо, відповідачем доказів не подано. На даний час позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за сином до досягнення ним трьохрічного віку; у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна не має. Доказів, які б свідчили, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не дозволяє утримувати своїх дітей, суду не надано. Щодо розміру аліментів необхідно зазначити наступне. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (такий правовий висновок зазначений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 2-13112/10, провадження № 61-6385св20). За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру заявлених до стягнення аліментів з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та працевлаштований (доказів протилежного суду не надано), а також беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, факт визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на дітей з моменту подання позову до моменту досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка також просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право жінки (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини), в разі проживання з жінкою їхньої дитини, до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить їй незалежно від цієї обставини. З урахуванням викладених обставин, визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позову і до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір підлягає розподілу із врахуванням положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, а також визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Outcome: approved