Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом до відповідачки, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , де, зокрема, зареєстрована її донька, [PERSON] , [INFO] , та онука, [PERSON] , [INFO] . Так 2 серпня 2018 року відповідачка була зареєстрована у такому житлі із онукою, однак жодного дня не мешкала у ньому, бо була працевлаштована в м. Києві, де безпосередньо мешкала. При цьому участі в утриманні житла [PERSON] не приймає, не навідується до нього, жодних речей якої там немає, що змушує позивачку нести додаткові витрати на утримання належного їй житла. Зараз відповідачка з донькою мешкають в Польщі в місті Лодзь, де [PERSON] працює, а онука є ученицею початкової школи № 46. Таким чином реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить позивачці на праві власності, порушує права [PERSON] , на підставі чого вона просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Погоджуючись із заявленими до неї позовними вимогами, [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , подала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечуючи проти задоволення вимог про визнання її та [PERSON] такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS] , оскільки вона із донькою залишаються проживати у Польщі та не мають наміру повертатися в Україну. Ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Пшиченко Ю. В., у судове засідання не з`явились, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за їх відсутності, задовольнивши заявлені вимоги. Відповідачка, [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її із донькою відсутністю. Представники третьої особи до судового засідання не з`явились за невідомих причин повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В той же час суд зазначає, що у даному випадку відсутні підстави, перелічені у ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що по кв. [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 2 жовтня 2007 року, реєстр нотаріусу № 3477, право власності якої було зареєстровано 5 жовтня 2007 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності у Криворізькому БТІ від 5 жовтня 2007 року, а також свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 46 від 30 січня 2018 року, виданим Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, за яким [PERSON] одружився із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26 березня 2013 року відділом РАЦС Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 55 від 10 лютого 2009 року. За відомостями від 19 липня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що в кв. [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 02.08.2018 року та з 25.07.2019 року відповідно, що також підтверджується довідкою про склад родини по [ADDRESS] , виданої 13.07.2023 року головою ОСББ «Добрий Господар КР». Однак на підставі акту ОСББ «Добрий Господар КР» від 12 липня 2023 року вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку в кв. [ADDRESS] фактично не мешкають ані [PERSON] , ані неповнолітня [PERSON] , починаючи з 2018 року, тобто з моменту їх реєстрації, по теперішній час. При цьому укладення трудового договору 09.07.2022 року [PERSON] із роботодавцем в м. Лодзь, Польща, терміном до 20.08.2023 року підтверджується перекладом з польської мови відповідного трудового договору. Навчання ж [PERSON] , [INFO] , в класі 7-А початкової школи № 46 м. Лодзь, Польща, підтверджується перекладом з польської мови відповідної довідки такого навчального закладу. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачка [PERSON] та її донька, неповнолітня [PERSON] , фактично протягом останніх 5 років у кв. [ADDRESS] не мешкають. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу. За ч. 1, 3 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. При цьому місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно ж до ч. 2 ст. 29 ЦК фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 2, 3 ст. 160 ЦК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , вже може самостійно обирати місце свого проживання. При цьому суд встановив, що мати такої дитини, [PERSON] , в кв. [ADDRESS] не мешкає, а [PERSON] разом із свою матір`ю фактично мешкають разом в м. Лодзь, Польща, де дитина навчається, а її мати працює. Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з 2019 року [PERSON] та [PERSON] є їх свідомим вибором, які оселилися разом в м. Лодзь, Польща. Вказані обставини на рівні із тим, що [PERSON] висловила свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратила згідно із ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, у сукупності свідчить про відсутність порушення права неповнолітньої [PERSON] на житло у даному випадку, внаслідок чого маються законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення відповідачів права користування кв. [ADDRESS] , оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими у спірному житлі, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування таким житлом.

Outcome: approved