Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

25.03.2019 позивачі звернулись до Вовчанського районного суду Харківської області зі вказаним позовом, в якому прохають визнати незаконними та скасувати рішення № 9.67-VI, ухвалене 27 жовтня 2015 року Вовчанською міською радою Харківської області LXXV позачерговою сесією VI скликання ІІ пленарним засіданням «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства (рілля) з подальшою передачею земельної ділянки орієнтовною площею 0,1339 га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення»; визнати незаконним та скасувати рішення № 9.20-VII, ухвалене 31 березня 2017 року Вовчанською міською радою Харківської області XXIII сесією VII скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] »; визнати недійсною реєстрацію відомостей, внесених до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 6321610100:00:002:1630, місце розташування: [ADDRESS] ; визнати недійсною реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6321610100:00:002:1630, місце розташування: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що навесні 2017 року відповідач [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку площею 0,1339 га з кадастровим номером 6321610100:00:002:1630, що розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка складається з частин земельних ділянок, що знаходяться в користуванні позивачів та третіх осіб, які набули право користування земельними ділянками внаслідок набуття права власності на житлові будинки. Таким чином позивачі внаслідок набуття права власності на житлові будинки набули право користування земельними ділянками, які були виділені для обслуговування домоволодіння. Однак внаслідок відведення земельної ділянки [PERSON] позивачі та треті особи втратили право користування своїми земельними ділянками. Рішення про зміну цільового призначення земель не приймалося, спірна земельна ділянка сформована з частин земельних ділянок, які підлягають приватизації фактичними землекористувачами, а тому не відповідає вимогам земельного законодавства та містобудівній документації, а право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто незаконно, в порушення їх права користування виділеними їм раніше земельними ділянками. Позивачі з метою досудового врегулювання спору звернулися до Вовчанської міської ради із заявою про створення комісії по земельних спорах та при підготовці до розгляду комісією встановлено, що проект землеустрою, який затверджений рішенням XXIII сесії VII скликання Вовчанської міської ради за № 9.20-VII від ухвалене 31 березня 2017 року, містить акт прийомки-передачі межових знаків на збереження та акт погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами [PERSON] , [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , головою Вовчанської міської ради [PERSON] . Однак спірна земельна ділянка також межує із земельними ділянками по [ADDRESS] межі, якими користуються позивачі, з якими межі спірної земельної ділянки не погоджувалися. Комісією встановлено, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність [PERSON] , відповідно до документів, що посвідчують право власності на будівлі та технічних паспортів заявителів належать позивачам та третім особам і на даний час перебувають у їхньому фактичному користуванні. На місцевості було встановлено, що межі спірної земельної ділянки в натурі не встановлено, про що свідчить відсутність межових знаків, які були передані [PERSON] на зберігання згідно акту прийомки-передачі. Зазначають, що в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 02.11.2015 підпис [PERSON] було підроблено, у зв`язку з чим остання зверталася до поліції із заявою про кримінальне правопорушення за ч..2,4 ст.258 КК України та постановою про закриття кримінального провадження від 06.09.2018 вказаний факт не спростовано. В письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно відповіді Вовчанської районної державної адміністрації рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради від 11.12.1974 року на виділення земельної ділянки в [ADDRESS] розміром 0,06 га не значиться, позивачка [PERSON] майже через два роки після реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, отримала рішення Вовчанської міської ради від 14.12.2018 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на встановлення меж своєї земельної ділянки розміром 0,10 га, межа якої частково знаходиться на земельній ділянці [PERSON] , тому їй правомірно було відмовлено в реєстрації земельної ділянки у відділ ГУ Держгеокадастру в Харківській області (а.с.148,149 т.3). Ухвалою від 25.03.2019 Вовчанський районний суд Харківської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 256 т. 1). Ухвалою від 28.04.2020 Вовчанський районний суд Харківської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 84 т. 3). У жовтні 2022 року на виконання ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 справа надійшла до Машівського районного суду Полтавської області та автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Шинкарчуку Я.А. Ухвалою від 20.10.2022 суддя Машівського районного суду Полтавської області Шинкарчук Я.А. прийняв справу до провадження та призначив її судовий розгляд (а.с. 2 т. 4). У подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату Машівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та її передано на розгляд судді Косик С.М., яка своєю ухвалою від 26.06.2023 прийняла справу до провадження та призначила її судовий розгляд (а.с.49 т.4). У судове засідання сторони та треті особи не з`явилися вдруге, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку повідомлень у додаток Вайбер позивачу-1 та позивачу-2, оголошення про виклик на офіційному вебсайті суду сторін та третіх осіб (а.с.50-58, 65-72 т.4). Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного рішення (а.с.59-62 т.4), представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив в задоволенні позову відмовити (а.с.73 т.4). З огляду на викладене, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі сторін та третіх осіб, та дослідивши надані письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2000 року, згідно з яким площа земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, становить 600 кв.м. (а.с.101,102 т.1). \~ \~ \~ \~Рішенням Виконавчого комітету Вовчанської міської ради депутатів трудящих №126 від 10.11.1958 року надано земельну ділянку площею 600 кв.м. під будівництво жилого будинку. Відповідно до «Викопіювання з будівельного кварталу №104» від 15.12.1974, площа земельної ділянки під домоволодіння [ADDRESS] складала 1392 кв.м. (а.с.104-106 т.2). Рішенням Вовчанської міської ради XLVI сесії VII скликання від 14.12.2018 № 19.2-VII [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею земельної ділянки у власність за рахунок земель житлової і громадської забудови (а.с.100 т.1) Відповідно до технічної документації, виготовленої в 2018 році, площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, складає 0,0959 га (а.с.94-129 т.1). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.08.1980 року, згідно з яким розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок - 1200 кв.м. 20.01.1994 року Вовчанською міською радою взамін вказаного договору дарування [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] (а.с.137 т.1). Згідно з Планом забудови від 25.08.1975 року, земельна ділянка площею 1827 кв.м. передана для будівництва жилого будинку за рішенням Виконкому Вовчанської міської ради депутатів трудящих від 01.04.1975 №7 (а.с.81 т.2). Рішенням Вовчанської міської ради №727 від 28.10.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку зв казаною адресою площею 1877 кв.м., з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 877 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.136 т.1). Відповідно до технічної документації, виготовленої у 2018 році, площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, складає 0,1000 та для особистого селянського господарства 0,0624 га (а.с.130-190 т.1). [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування жилого будинку від 09.04.2005 року, за яким будинок розташований на земельній ділянці Вовчанської міської ради площею 600 кв.м., лишки 679 кв.м. (а.с.198-201 т.1). Рішенням Виконавчого комітету Вовчанської міської ради депутатів трудящих №112 від 14.07.1960 року земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] передана [PERSON] , для будівництва жилого будинку і господарських будівель. Відповідно до протоколу №12від 27.06.1963 року [PERSON] надано додаткову земельну ділянку площею 592 кв.м. за рахунок сусіднього домоволодіння за згодою його власника (а.с.99-103 т.2). Рішенням Вовчанської міської ради XLVI сесії VII скликання від 14.12.2018 № 19.1-VII [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею земельної ділянки у власність за рахунок земель житлової і громадської забудови (а.с.197 т.1). Відповідно до технічної документації, виготовленої у 2018 році, площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, складає 0,1000 га (а.с.191-218 т.1). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками кожен на 1/3 частку житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.05.2018 після померлого [INFO] батька [PERSON] , будинок належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.1989 року та розташований на земельній ділянці Вовчанської міської ради (а.с.226-228 т.1). Рішенням Вовчанської міської ради №116 від 29.02.2000 земельна ділянка площею 1648 кв.м. по [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд(площею 1000 кв.м.) та для ведення особистого селянського господарства площею 648 кв.м. (а.с.107 т.2). Рішенням Виконавчого комітету Вовчанської міської ради від 29.02.2000 року №116 було передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 1648 кв.м. та ведення особистого селянського господарства земельну ділянку за вказаною адресою площею 648 кв.м. Рішенням Вовчанської міської ради XLVI сесії VII скликання від 14.12.2018 № 19.10-VII надано дозвіл [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею земельної ділянки у спільну часткову власність за рахунок земель житлової і громадської забудови (а.с.235 т.1). Відповідно до технічної документація, виготовленої у 2018 році, площа земельної ділянки, якою користуються [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , складає 0,100 га (а.с.2019-251 т.1). Рішенням Вовчанської міської ради XLVI сесії VII скликання від 14.12.2018 № 19.10-VII надано дозвіл [PERSON] , на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0648 га за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею земельної ділянки у власність за рахунок земель житлової і громадської забудови (а.с.143 т.2). За повідомленням архівного відділу Вовчанської районної державної адміністрації копія рішення Виконавчого комітету Вовчанської міської ради від 11.12.1974 року про виділення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,06 га, не занчиться (а.с.150 т.3). Рішенням № 9.67-VI від 27 жовтня 2015 року Вовчанською міською радою Харківської області LXXV позачерговою сесією VI скликання ІІ пленарним засіданням надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства (рілля) з подальшою передачею земельної ділянки орієнтовною площею 0,1339 га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення (а.с.57 т.1). Проєкт щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] виготовлений ПП «ТАЙГЕР ПРО» в 2017 році (а.с.43-92 т.1). Рішенням Вовчанської міської ради Харківської області XXIII сесії VII скликання № 9.20-VII від 31 березня 2017 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] » та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с.93т.1). 14.06.2018, 21.06.2018 комісією по земельних спорах при Вовчанській міській раді встановлено наявність земельного спору та що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0586 га. [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1339 га за вказаною адресою. Спірна земельна ділянка, яка була передана у власність [PERSON] , відповідно до документів, що посвідчують право власності на будівлі та технічних паспортів заявителів належать позивачам та третім особам і на даний час перебувають у їхньому фактичному користуванні. На місцевості було встановлено, що межі спірної земельної ділянки в натурі не встановлено, про що свідчить відсутність межових знаків, які були передані [PERSON] на зберігання згідно акту прийомки-передачі (а.с.28-32 т.1). Постановою про закриття кримінального провадження від 06.09.2018 встановлено , що під час розгляду проєкту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, в акті погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 02.11.2015 підпис [PERSON] було поставлено власноруч (а.с.33,34 т.1). Рішеннями державного кадастрового реєстратора від 09.01.2019 за №№ РВ-6301802542019, РВ-6301802732019, РВ-6301802322019, РВ-6301802522019, РВ-6301802482019 відмовлено позивачам та третім особам у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю коду угідь встановленому переліку кодів угідь, наявністю перетину земельної ділянки із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером 6321610100:00:002:1630, що стверджується вказаними рішеннями та протоколами проведення перевірки електронного документу (а.с.85-48 т.1, а.с.144 т.2). За результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою № 12802 від 25.10.2019 (а.с.2- 45 т.3) ПП «ТАЙГЕР ПРО» має повноваження для виконання землевпорядних робіт; надана на дослідження документація із землеустрою ПВ -1630 розроблена ПП «ТАЙГЕР ПРО» в 2015 році за складом відповідає вимогам ст.50 Закону України «Про землеустрій»; при дослідженні проєкту землеустрою ПВ-1630 встановлено наступні невідповідності: згідно з «Опису меж» на кресленнях земельна ділянка з кадастровим номером 6321610100:00:002:1630 межує із земельною ділянкою №8 і [ADDRESS] , що не відповідає фактичним даним, виявленим при обстеженні об`єкту на місцевості, згідно яких вона має спільні межі із земельними ділянками № [NUMBER] , № [NUMBER] , [ADDRESS] ; проєкт землеустрою ПВ-1630 погоджено у відповідності до ст.186-1 ЗК України; проєкт землеустрою ПВ-1630 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на березень 2017 року складання документації за складом, змістом та правилами оформлення, а саме вимогам п.п. 3.9, дод.2 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. пп. 5.11, 5.17,5.23. ДСТУ 4163-2003, які діяли у відповідний період. Вказаним висновком експертизи встановлено, що передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка загальною площею 0,1339 га з кадастровим номером 6321610100:00:002:1630 за адресою: [ADDRESS] , за основним цільовим призначенням відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та не потребує зміни цільового призначення. Крім того, згідно з висновком судової експертизи з питань землеустрою № 12802 від 25.10.2019 фактичне землекористування за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , визначені технічною документацією із землеустрою, не відповідають розмірам, зазначеним в первісних правовстановлюючих документах на дані земельні ділянки. Також судовою експертизою з питань землеустрою № 12802 від 25.10.2019 встановлено, що технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки, належні позивачам та третім особам, що розташовані за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 09.01.2019 року за складом, змістом та правилами оформлення, а саме вимогам ст.186 ЗК України, п. 3.3.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, що затверджена наказом Держкомзему 03.12.2004 №391, п.п. 5.11, 5.17, 5.23 ДСТУ 4163-2003р., які діяли у відповідний період. Розроблена документація із землеустрою на земельні ділянки, належні позивачам та третім особам, що розташовані за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , згідно вимог чинного законодавства, документація не затверджена. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Згідно частин першої, другої статті 30\~ЗК України\~1990\~року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року в справі № 211/7117/13-ц (провадження № 61-6812св19) зазначено, що домоволодінням є житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. У пунктах 8.2-8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зазначено, що «земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Правові норми,\~які визначали\~долю земельної\~ділянки,\~наданої у\~власність чи\~користування,\~в разі\~відчуження розташованих\~на ній\~будівель чи\~споруд неодноразово\~змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30\~ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120\~ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120\~ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120\~ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства». Стаття 1216\~ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №343/1048/17. Так, відповідно до ч.ч.1-4 ст.17\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року №561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин): передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк (Дію ч.2 ст.17 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1\~Декрету №15-92 (15-92) від 26 грудня 1992 року згідно з Декретом №15-92 (15-92) від 26 грудня 1992 року). Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Відповідно до ст.22\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року №561-XII право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ч.1 ст.23\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року №561-XII право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (Дію ст.23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1\~Декрету №15-92 (15-92) від 26 грудня 1992 року згідно з Декретом №15-92 (15- 92) від 26 грудня 1992 року). Відповідно до ст.ст.1-3,\~Декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року №15-92\~«Про приватизацію\~земельних ділянок» (Декрет втратив чинність на підставі Закону №139-У (139-16) від 14 вересня 2006 року, ВВР, 2006, №43, ст.419): «1. Сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. 2. Установити, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. 3. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». Водночас, сам факт тимчасового зупинення дії ч.2 ст.17 і ст.23\~ЗК України\~1990\~року щодо власників земельних ділянок, визначених ст.1 вищевказаного Декрету, не свідчить про те, що право власності на земельні ділянки могло виникнути у громадянина автоматично та взагалі без оформлення будь-яких правовстановлюючих документів. Вищевказаним Декретом не відмінялися норми ч.ч.1, 3, 4 ст.17, ч.ч.7, 8, 12-16 ст.19, ст.22\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року №561-XII щодо необхідності виготовлення проекту відведення земельної ділянки, встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) тощо. Більше того, ч.2 ст.22\~ЗК України\~1990\~року встановлена пряма заборона використовувати земельну ділянку до встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею. До того ж, в самому Декреті Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року №15-92\~«Про приватизацію\~земельних ділянок» вказується на необхідність посвідчення відповідною Радою народних депутатів права приватної власності громадян на земельні ділянки, внесення запису у відповідні земельно-кадастрові документи з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. В той же час, судом установлено, що Вовчанською міською радою (Виконавчим комітетом Вовчанської міської ради депутатів трудящих) право приватної власності на земельну ділянку за адресами: [ADDRESS] не посвідчувалось, відповідний запис у земельно-кадастрових документах селищної ради відсутній, державний акт на право приватної власності на вказані земельні ділянки не видавався, проект відведення вказаної земельної ділянки не виготовлявся, межі в натурі (на місцевості) не встановлювались. У відповідності до ст.ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, у відповідності до ст.120\~ЗК України перехід права власності чи права користування на земельну ділянку до позивачів та третіх осіб не відбувся, оскільки у продавців та спадкодавця не були оформлені належним чином вказані права і згідно договорів купівлі-продажу та дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі придбали а треті особи успадкували лише житловий будинок без земельної ділянки. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.118\~ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Водночас, за змістом ст.198\~ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно з положеннями ст.55\~Закону України\~«Про землеустрій» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 (далі - Інструкція №376). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції №376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому, стаття 198\~ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц, від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18), №514/1571/14-ц (провадження №14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження №14-730цс19). Таким чином, суд доходить висновку, що оспорюванні рішення Вовчанською міською ради прийняті в межах повноважень, на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством України, та позивачами не доведено порушення оспорюваними рішеннями їх прав, свобод чи законних інтересів . Крім того, матеріали справи містять суперечності в площі земельних ділянок, якими користуються позивачі та треті особи та фактичне землекористування не відповідає розмірам, зазначених в первісних документах. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Судові витрати у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed