Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Херсона між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб 06.08.2004 року, актовий запис № 256. У шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області по справі № 668/10771/14-ц від 18.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 2014 року шлюбні стосунки між ними припинено. Сімейне життя не склалось із-за несумісності характерів, втрати почуття любові. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.09.2015 року у справі № 468/1348/15-ц прийнято рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] . [PERSON] до 01.03.2018 року проживав з матір`ю в Миколаївській області. З 01 березня 2018 року син забажав проживати із позивачем, а тому був ним переведений до Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 4 Херсонської міської ради. З 01 квітня 2018 року почав також навчатись у Комплексній ДЮСІП управління з питань фізичної культури та спорту Херсонської обласної державної адміністрації на відділенні футболу. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 13.05.2019 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11.12.2019 року ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою від 29.12.2021 року вищевказане заочне рішення скасовано. В судове засідання позивач не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі останньої, позов підтримує просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). Представник позивача надала до суду заяву, якою просила відмовити в задоволені позову, розглядати справу без участі останньої. Дослідивши письмові\~докази в\~матеріалах справи\~(акт\~про фактичне\~проживання від\~21.03.2018р.,\~характеристику від\~12.10.2018р.,\~копію свідоцтва\~про народження\~ [PERSON] , \~довідку від\~05.04.2018р.,\~ постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження,\~ про тимчасове\~обмеження у\~праві виїзду\~за межі\~країни від\~16.02.2018р.,\~копію ухвали\~суду від\~03.04.2019 р., копію довідки ЗОШ №30 від 11.12.2019, копію повідомлення СДД адміністрації Інгульського району ММР від 18.11.2019, копію акту обстеження умов проживання від 15.11.2019, копію наказу ТОВ «Совиезо» №277-к від 11.12.2017)\~ суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судом встановлено,\~що рішенням\~Баштанського районного\~суду Миколаївської\~області від\~16.09.2015\~року у\~справі №\~468/1348/15-ц\~прийнято рішення\~про стягнення\~аліментів з\~позивача на\~користь відповідача\~на утримання\~сина [PERSON] .\~ [PERSON] до\~ [INFO] проживав\~з відповідачем\~в Миколаївській\~області.\~Згідно акту\~про фактичне\~проживання від\~21\~березня 2018\~року неповнолітній\~ [PERSON] \~з 01.03.2018\~року проживав\~з батьком\~ [PERSON] .\~На підставі\~вищевикладеного,\~суд виніс\~заочне рішення\~про задоволення\~позову.\~10.01.2020\~року до\~суду надійшла\~заява відповідача\~про перегляд\~заочного рішення,\~обґрунтовуючи її\~тим,\~що відповідач\~не був\~повідомлений про\~день та\~час розгляду\~справи,\~крім того,\~судом не\~повно було\~з`ясовано\~обставини справи,\~що призвело\~до постановлення\~необґрунтованого рішення\~в частині\~припинення стягнення\~аліментів.\~Ухвалою суду\~від 29.12.2021\~заяву представника\~ [PERSON] адвоката\~Труби Клавдії\~Борисівни про\~перегляд заочного\~рішення задоволено.\~Скасовано заочне\~рішення Баштанського\~районного суду\~від 11.12.2019\~року по\~цивільній справі\~№ 766/6411/19\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення стягнення\~аліментів на\~утримання дитини.Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. За змістом\~ст. 181 СК України\~аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як встановлено з акту про фактичне проживання від 21 березня 2018 року неповнолітній [PERSON] з 01.03.2018 року проживав з батьком [PERSON] . Відповідач, звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення, сказав що [PERSON] більше не проживає з позивачем, у серпні 2019 року повернувся до відповідача, з того часу постійно мешкає разом з нею, що підтверджується довідкою із ЗОШ №30 від 11.12.2019, актом обстеження умов проживання дитини від 15.11.2019 року. В межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син з березня 2018 року проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Оскільки як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній син [PERSON] дійсно змінював місце свого проживання ( згідно акту\~про фактичне\~проживання від\~21.03.2018р) проживав з батьком з 01.03.2018 року, однак згідно доказів наданих відповідачем [PERSON] повернувся та проживає разом із матір`ю, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.11.2019 р. . Доказів того, що відповідач припинила піклуватися про сина [PERSON] або приймати участь у його вихованні та утриманні позивачем також не надано. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed