Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Микулинецької селищної ради, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що вказаний житловий будинок належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Ще за життя [PERSON] склала на позивача заповіт, яким вказаний житловий будинок заповіла позивачу. Після її смерті позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач та його представник у підготовче судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без участі представника Теребовлянської міської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Кравець Т.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до довідки виданої виконкомом Микулинецької селищної ради від 15.09.2023 року № 488 [PERSON] була головою двору в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року двір був колгоспний.(а.с.19) З довідки виданої виконкомом Микулинецької селищної ради від 13.03.2023 року № 163 [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею проживав та був зареєстрований у будинку [PERSON] (а.с.20) \~ \~ \~ \~Виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради депутатів трудящих Тернопільстької області видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби від 22.06.1967 року. Забудовником зазначена [PERSON] , садиба знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22) \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Дарахівської сільської ради № 82 від 26.10.2004 року вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.23) Згідно заповіту, посвідченого секретарем Дарахівської сільської ради від 29.08.2012 року [PERSON] заповіла житловий будинок в с.Тютьків [PERSON] (а.с. 15) Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] 30 січня 2015 року змінив прізвище на [PERSON] . (а.с.12) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] .(а.с.16) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 139/02-31 від 08.09.2023 року [PERSON] біло відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 14). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідач визнав позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, то слід захистити права позивача та в судовому порядку визнати за ними право власності на житловий будинок.

Outcome: approved