Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Дніпровська міська рада звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., як державним реєстратором, було внесено запис про право власності №33842949 за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна автозаправну станцію (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1945570612101), загальною площею 2,7 кв.м, яка складається з літ.А операторська; літ.В навіс; літ.Б під В колонка; літ.Г під В резервуар; літ.Д вбиральня; літ.Е навіс; літ.Ж під Е колонка; літ.З під Е резервуар; І мостіння, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є дозвіл на виконання будівельних робіт серія та номер 378/2010-04, виданий 18.11.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ДП 14211032240, видана 18.11.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 04.03.2020 року відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, правовстановлюючий документ, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: [ADDRESS] , уповноваженим органом не видавався. Крім того, обов`язковою умовою для отримання дозволу на виконання будівельних робіт було надання [PERSON] документів, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою. Проте, земельна ділянка по [ADDRESS] ані [PERSON] , ані будь-якій іншій особі під будівництво не надавалось. Право власності або користування на неї також не надавалось. Вказана земельна ділянка, на якій розташовано самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. За відсутності правових підстав щодо набуття [PERSON] права власності на автозаправну станцію по [ADDRESS] , остання 25.10.2019 року уклала іпотечний договір із ТОВ «Дипломат Групп», згідно якого передала вказане вище нерухоме майно в іпотеку. В подальшому на підставі нотаріально посвідченої заяви від 30.11.2019 року право власності на підставі іпотечного договору було зареєстровано за ТОВ «Дипломат Групп». Посилаючись на вказані обставин, позивач просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 25.10.2019 року; припинити право власності на автозаправну станцію, яка складається з літ.А операторська; літ.В навіс; літ.Б під В колонка; літ.Г під В резервуар; літ.Д вбиральня; літ.Е навіс; літ.Ж під Е колонка; літ.З під Е резервуар; І мостіння, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та ТОВ «Дипломат Групп», а також записи про іпотеку та про обтяження. В подальшому позивач змінив предмет позову та остаточно просив усунути Дніпровській міській раді перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] та ТОВ «Дипломат Групп» провести демонтаж самочинно побудованої автозаправної станції, загальною площею 2,7 кв.м, що складається з: літ.А операторська; літ.В навіс; літ.Б під В колонка; літ.Г під В резервуар; літ.Д вбиральня; літ.Е навіс; літ.Ж під Е колонка; літ.З під Е резервуар; І мостіння, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; а також скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості, із закриттям розділу та припиненням права на нього за відповідачами. У наданому відзиві представник ТОВ «Дипломат Групп» просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що право власності на автозаправну станцію по [ADDRESS] було набуто відповідачем на законних підставах, відповідно до укладеного 25.10.2019 року із [PERSON] іпотечного договору. На момент укладання цього договору автозаправна станція належала [PERSON] на праві приватної власності та таке право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно було здійснено законно, з дотримання умов договору та вимог чинного законодавства. Доводи позивача щодо відсутності документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту автозаправної станції, є недоведеними та спростовуються наявними доказами. Так, позивач сам надав до суду копію декларації про готовність об`єкту до експлуатації та дозвіл на виконання будівельних робіт. При цьому, останній було видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 18.11.2010 року, тобто до набрання чинності Порядком ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року №92. Тому, доводи позивача про відсутність цього дозволу в Єдиному реєстрі інформації, якого на момент видачі дозволу не існувало, є безпідставними. Споруди за адресою: [ADDRESS] , були збудовані ще в 2011 році та є нерухомим майном, що підтверджується технічним паспортом від 03.04.2013 року. Стосовно декларації про готовність об`єкта до експлуатації позивач вказує лише на відсутність інформації щодо її реєстрації, але не на її відсутність. Реєстрації декларації є обов`язком державних органів, а єдиними документом, що надається замовнику на підтвердження реєстрації декларації є сама декларація з відміткою про реєстрацію, проставленою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Таким чином, рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно по [ADDRESS] було прийнято на підставі належних документів, право власності виникло та було зареєстровано за [PERSON] законно. Також зазначили, що з боку ТОВ «Дипломат Групп» жодного самовільного захоплення земельної ділянки не було. Останнє зверталось до міського голови із клопотанням від 21.01.2020 року про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок, зокрема, за адресою: [ADDRESS] . Однак, до теперішнього часу відповіді на нього не отримало. Посилаючись на вказані вище обставини ТОВ «Дипломат Групп» пред`явило зустрічний позов Дніпровської міської ради, [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання дійсним іпотечного договору, визнання добросовісним набувачем. Зокрема, у вказаному позові ТОВ «Дипломат Групп» було поставлено питання про визнання дійсним іпотечного договору від 25.10.2019 року, укладеного із [PERSON] , а також про визнання товариства добросовісним набувачем автозаправної станції по [ADDRESS] . Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Також ухвалою від 24.04.2020 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони його відчуження. Протокольною ухвалою суду від 14.09.2020 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.03.2021 року було залишено без розгляду заяви та клопотання представника ТОВ «Дипломат Групп» про продовження та поновлення процесуальних строків, про приєднання та витребування доказів, відзив відповідача та надані докази, а також повернуто зустрічний позов. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.08.2022 року, ухвалу від 17.03.2021 року було скасовано. В судовому засіданні 30.03.2023 року протокольною ухвалою судом було ухвалено про повернення до стадії підготовчого провадження, прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та зустрічну позовну заяву ТОВ «Дипломат Групп». Протокольною ухвалою суду від 10.05.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала первісний позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відмовивши в задоволенні зустрічних вимог з підстав, наведених в заявах по суті справи. Представник ТОВ «Дипломат Групп» посилаючись на підстави, наведені у заявах по суті справи, просив відмовити в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради в повному обсязі, задовольнивши зустрічні позовні вимоги товариства. Відповідач [PERSON] за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А.О., за викликами до суду також не з`явився, не повідомивши про причини своєї неявки, пояснень по суті справи не надав. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив. В наданих письмових поясненнях підтримав позов, заявлений Дніпровською міською радою. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів прави, зокрема Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 23.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за [PERSON] було зареєстровано право власності на автозаправну станцію загальною площею 2,7 кв.м, що складається з: літ.А операторська; літ.В навіс; літ.Б під В колонка; літ.Г під В резервуар; літ.Д вбиральня; літ.Е навіс; літ.Ж під Е колонка; літ.З під Е резервуар; І мостіння, розташовану за адресою: м.Дніпро, пр.Пилипа Орлика. Підставою для реєстрації права власності зазначено дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер 378/2010-04, виданий 18.11.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП 14211032240, видана цією ж інспекцією. 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим №392 посвідчено договір іпотеки між [PERSON] та ТОВ «Дипломат Групп», згідно якого в рахунок забезпечення повернення позики за відповідним договором, [PERSON] було передано в іпотеку ТОВ «Дипломат Групп» зазначену вище автозаправну станцію по [ADDRESS] . На підставі п.5.4 вказаного договору та відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 30.11.2019 року, 03.12.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. зареєстровано припинення права власності на автозаправну станцію за [PERSON] та в цей же день право власності на неї зареєстровано за ТОВ «Дипломат Групп». Також в матеріалах справи міститься Дозвіл на виконання будівельних робіт №378/2010-04 від 18.11.2010 року, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області [PERSON] на будівництво автозаправної станції по [ADDRESS] (на теперішній час м.Дніпро), а також зареєстрована 24.08.2011 року вказаною Інспекцією Декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ДП 14211032240, якою засвідчено готовність до експлуатації автозаправної станції по [ADDRESS] . Дата початку будівництва 18.11.2010 року, дата закінчення будівництва 10.10.2011 року. Згідно технічного паспорту на автозаправну станцію по [ADDRESS] , загальна площа останньої становить 2,7 кв.м, складається з: літ.А операторська; літ.В навіс; літ.Б під В колонка; літ.Г під В резервуар; літ.Д вбиральня; літ.Е навіс; літ.Ж під Е колонка; літ.З під Е резервуар; І мостіння. Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1 та 2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст.13,14), ЗК України (ст.ст.78,92,93,102-1, 116,118,119,123,125,126 ЗК України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», ЦК України). Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Згідно вимог ч.1 ст.122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. Статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» регламентовано, що дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Відповідно до чч.ч.2,3 ст.331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна). Частиною 7 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частина третя). Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.4,7 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, а також вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц. Також законодавством визначено, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення існуючого порушення. Задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №442/302/17, провадження №61-20491св19. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги Дніпровської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на автозаправну станції по [ADDRESS] , із закриттям розділу, з припиненням прав на нього відповідачів, задоволенню не підлягають, оскільки це не призведе до відновлення порушеного права позивача та такий спосіб захисту порушених прав не є ефективним. В даному випадку ефективним способом усунення виявлених порушень є саме звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта. При цьому, знесення/демонтаж самочинно побудованого об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Крім того, вказані вимоги можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Вказаний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 року у справі №653/104/19, провадження № 61-18648св20. Суд зазначає, що відповідно до вимог наведеної вище ч.7 ст.376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можлива лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№46577/15) від 21.04.2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. В даному випадку саме Дніпровська міська рада має довести, що здійснене будівництво є самочинним та необхідність його знесення/демонтажу. Звернувшись до\~суду із\~позовом та\~заявляючи вимоги\~про усунення\~перешкод у\~користуванні земельною\~ділянкою шляхом\~зобов`язання відповідачів\~провести демонтаж\~самочинно побудованої\~автозаправної станції,\~позивач за\~первісним позовом\~не надав\~належних доказів\~на підтвердження\~своїх вимог,\~зокрема,\~щодо конкретної\~земельної ділянки,\~на якій\~розміщена автозаправна\~станція,\~яку позивач\~просить зобов`язати\~відповідачів демонтувати;\~а також\~належних обгрунтувань\~з посиланням на відповідні докази, в чому саме полягає суспільний інтерес, який би виправдовував необхідність позбавлення права власності ТОВ «Дипломат Групп». \~ \~ \~ \~Суд враховує, що будівництво автозаправної станції здійснювалось та первісне право власності на неї було зареєстровано за [PERSON] на підставі відповідного Дозволу на виконання будівельних робіт №378/2010-04 від 18.11.2010 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, а також Декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП 14211032240, зареєстрованою 24.08.2011 року вказаною Інспекцією. \~ \~ \~ \~На вказаний об`єкт було замовлено та отримано технічний паспорт. Стосовно доводів первісного позивача про те, що вказані Дозвіл та Декларація не були зареєстровані в єдиному реєстрі, суд враховує, що на момент видачі Дозволу від 18.11.2010 року ще не набув чинності «Порядок ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів», затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року №92. Крім того,\~обов`язок реєстрації\~відповідних документів\~покладається саме на орган державного архітектурно-будівельного контролю, а не на замовника будівництва. Тому, посилання міської ради на те, що Дозвіл та Декларація на автозаправну станцію не зареєстровані в Єдиному реєстрі, не спростовуються факт видачі цих документів Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, копії яких долучені самим позивачем до позовної заяви та які містять печатки Інспекції та підписи посадових осіб. Будь-яких відомостей та належних доказів, що останні не видавалась, є підробленими, первісним позивачем суду не представлено. \~ \~ \~ \~Доводи міської ради про те, що право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташована автозаправна станція, належним чином не оформлювалось, не може бути достатньою підставою для обмеження права ТОВ «Дипломат Групп», як власника об`єкта нерухомості, на користування як цим об`єктом, так і земельною ділянкою, на якій він розташований, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. Також суд враховує, що автозаправна станція з моменту будівництва та прийняття в експлуатацію в 2011 році перебувала у володінні [PERSON] на протязі майже восьми років та на протязі майже чотирьох років перебуває у володінні ТОВ «Дипломат Групп». Протягом вказаного часу, тобто майже 12 років, будь-яких заходів своєчасного реагування та притягнення контролюючими органами за використанням і охороною земель у м.Дніпрі до відповідальності відповідачів з підстав будівництва та користування нерухомим майном на спірній земельній ділянці не вживалось. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після набуття та реєстрації права власності на автозаправну станцію, ТОВ «Дипломат Групп» ще 21.01.2020 року звернулось до міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , на якій розміщено автозаправну станцію. Проте, як зазначив представник ТОВ «Дипломат Групп» та не спростовано первісним позивачем, вказане клопотання до теперішнього часу залишається без будь-якого реагування. За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд не вбачає достатніх підстав вважати, що втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «Дипломат Групп» належним йому майном, має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами ТОВ «Дипломат Групп», який втратить належне йому майно без будь-якої компенсації лише з підстав необхідності усунення порушень законодавства внаслідок самочинного будівництва автозаправної станції іншою особою, до того ж без вжиття попередньо заходів, передбачених ч.7 ст.376 ЦК України та без розгляду поданого до міської ради клопотання від 21.01.2020 року. З огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісних позовних вимог Дніпровської міської ради в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Стосовно зустрічних позовних вимог ТОВ «Дипломат Групп» про визнання дійсним іпотечного договору від 25.10.2019 року, укладеного із [PERSON] , а також про визнання товариства добросовісним набувачем автозаправної станції по [ADDRESS] , суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що відповідний іпотечний договір було укладено та нотаріально посвідчено у відповідності до діючого законодавства, зокрема, ЦК України та Закону України «Про іпотеку». Реєстрацію права власності на автозаправну станцію за ТОВ «Дипломат Групп» було здійснено на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, що також відповідає положенням Закону України «Про іпотеку» (ст.37) та умовам п.5.4 договору. Згідно ч.2\~ст.215\~ЦК України,\~недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року у справі №554/5323/14, провадження №14-605цс18, дійшла висновку про те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Тобто, положеннями ЦК України передбачено визнання дійсним нікчемного правочину, а не будь-якого правочину, про недійсність якого заявлено позовну вимогу. З урахуванням цього, в задоволенні позовних вимог про визнання дійсним іпотечного договору від 25.10.2019 року слід відмовити. Щодо заявлених вимог про визнання ТОВ «Дипломат Групп» добросовісним набувачем, суд враховує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на момент укладення іпотечного договору право власності [PERSON] на автозаправну станцію було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №922/3537/17). Згідно розділу 2 іпотечного договору [PERSON] заявила та гарантувала відсутність будь-яких перешкод, розслідувань, проваджень та процесів в суді, державних та інших органах, що можуть негативно вплинути на правосуб`єктність іпотекодавця. При посвідченні іпотечного договору від 25.10.2019 року, а також подальшої реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, приватним нотаріусом було встановлено осіб, що мали намір його укласти, перевірено відповідні повноваження, право іпотекодавця на нерухоме майно, що передається в іпотеку та згоду на його відчуження; відсутність перешкод для реєстрації за ТОВ «Дипломат Групп» права власності на предмет іпотеки. Жодних об`єктивних підстав не довіряти приватному нотаріусу, що діяв як державний реєстратор, у ТОВ «Дипломат Групп» не було та таким чином, останнє є добросовісним набувачем майна. Відповідно до ст.5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Крім того, в даному випадку спір між Дніпровською міською радою та ТОВ «Дипломат Групп» щодо права власності на автозаправну станцію по [ADDRESS] відсутній, а існує спір щодо законності володіння та користування розташованою за місцем знаходження цього майна земельною ділянкою. При цьому, встановлення факту добросовісного набуття у власність автозаправної станції не буде мати правового значення для подальшого врегулювання питання щодо земельної ділянки, на якому це нерухоме майно розміщено, відповідно до положень ст.376 ЦК України. Тому, в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання ТОВ «Дипломат Групп» добросовісним набувачем автозаправної станції по [ADDRESS] також слід відмовити, в зв`язку з обранням неефективного та неналежного способу захисту, відмовивши таким чином в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову, понесені сторонами по справі судові витрати покладаються на останніх. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed