Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому та його батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження органу приватизації від 14.06.1993 за № 10269, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] його батько - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Указує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . На момент смерті батька він з ним не проживав, оскільки з 2000 року по 2015 рік відбував покарання у місцях позбавлення волі, а тому не мав можливості звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав у передбачений законом строк. Після відбування покарання він повернувся до вказаної квартири та продовжив проживати в ній. Указує, що 25.12.2021 під час його зустрічі із товаришем батька, йому стало відомо, що 16.10.2003 батько склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А., яким заповів йому усе своє майно, в тому числі частину квартири [ADDRESS] . Про існування вказаного заповіту йому відомо не було, оскільки батько передав заповіт на збереження своєму товаришу, який має постійне місце проживання у іншому місті і який лише у грудні 2021 року повідомив про його існування і передав його позивачу. Після отримання заповіту він одразу звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав, проте йому нотаріусом було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для подання заяви для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Позивач вважає, що строк, визначений законом для прийняття спадщини, пропущено ним з поважних причин, оскільки він не знав про наявність заповіту,\~у зв`язку\~з чим просить визначити йому додатковий строк, тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили, на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У відзиві на позовну заяву Одеська міська рада проти задоволення позову заперечувала з посиланням на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Указує, що [PERSON] не здійснив жодних дій, які б свідчили про волевиявлення останнього на прийняття спадщини, а відтак у нотаріуса не було підстав для відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] і відповідно розшуку спадкоємців. Також указує, що посилання позивача на те, що він не мав можливості звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав у визначений законом строк, оскільки відбував покарання, є необґрунтованим, оскільки перебування спадкоємця у місцях позбавлення волі саме по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, а відтак позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Крім того, позивач у позовній заяві не зазначає коли саме він дізнався про смерть батька та за яких обставин. При цьому позивач, будучи достеменно обізнаним про смерть батька з 2015 року до 2023 року не вживав жодних заходів щодо належного оформлення своїх спадкових прав. Також указує, що незнання про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того вважає, що звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним, оскільки із письмовою заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріуса не звертався, а звернувся лише усно, тому спадкова справа не заводилася та нотаріус не відмовляв у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трубецька М. М., подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач указує, що він на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, оскільки відбував покарання в місцях позбавлення волі до 2015 року, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою ст. 1279 ЦК України. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також указує, що законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважності причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того зазначає, що позивач є особою з інвалідністю третьої групи довічно. Вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме квартира [ADDRESS] , співвласником якої він є, є його єдиним місцем проживання. Також зазначає, що доводи відповідача про усну форму звернення позивача до нотаріуса жодним чином не підтверджуються та спростовуються письмовою відповіддю нотаріуса. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Трубецька М. М. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначила, що позивач позов підтримує та просить його задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 12 жовтня 2023 року. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~ Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 28.01.2004, який, як зазначає позивач, був його батьком. 16.10.2003 [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на момент його смерті йому буде належати і на що він за законом буде мати право, в тому числі на належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] , заповідає [PERSON] . Заповіт посвідчений нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А. та зареєстровано в реєстрі за № 2-3551. Відповідно до довідки про звільнення серії ВІН № 011935 [PERSON] , [INFO] , відбував покарання в установах державної кримінально виконавчої служби з 24.04.2000 по 24.04.2015, звідки звільнений на підставі закінчення строку покарання. Листом від 16.01.2023 № 8/02-14 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , приватний нотаріус Сімаченко С. Л. повідомила [PERSON] , що нею отримана його заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З посиланням на ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України йому було роз`яснено про необхідність звернення до суду для продовження 6-ти місячного терміну на прийняття спадщини. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1270 ЦК Україи). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19. Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. Як на поважні причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що з 2000 року по 2015 рік він відбував покарання у місцях позбавлення волі, а тому не мав можливості звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав у передбачений законом строк. Під час його зустрічі 25.12.2021 із товаришем батька, йому стало відомо, що 16.10.2003 батько склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А., яким заповів йому усе своє майно, в тому числі частину квартири [ADDRESS] . Про існування вказаного заповіту йому відомо не було, оскільки батько передав заповіт на збереження своєму товаришу, який має постійне місце проживання у іншому місті і який лише у грудні 2021 року повідомив про його існування і передав його позивачу. Тому, вказані обставини та необізнаність про існування заповіту позивач вважає поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період\~- період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, як слідує з матеріалів справи [PERSON] помер [INFO] , позивач з 2000 по 2015 роки перебував у місцях позбавлення волі, при цьому позивач не посилався на те, що йому не було відомо про смерть батька. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 653/289/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 362/2051/16-ц, від 25.02.2021 у справі № 71/4362/18 перебування спадкоємця в місцях позбавлення волі, який був обізнаним про смерть спадкодавця, саме по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення його із заявою про прийняття спадщини, оскільки останній мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі у 2015 році, з цього часу та до січня 2023 року позивач не вчинив жодних дій по прийняттю спадщини. У постанові\~Верховного Суду\~від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про\~існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того,\~як зазначає\~позивач,\~про існування\~заповіту він\~дізнався і\~отримав його\~у грудні\~2021\~року,\~проте також\~з того\~часу не\~здійснив жодних\~дій щодо\~прийняття спадщини, і лише в січні 2023 року, тобто більше ніж через рік, звернувся до нотаріуса. Відтак позивач, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] з 28.01.2004, тобто майже 20 років, не вчинив жодних дій по прийняттю спадщини. Отже, позивач не надав суду доказів на підтвердження існування об`єктивних, істотних, непереборних труднощів для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, судом установлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, і рішення з цього приводу нотаріусом не приймалось, тому, за відсутності постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, також відсутні підстави вважати порушеними його спадкові права. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 235/4294/17 (провадження № 61-28264 св 18). Разом з тим, письмова відповідь нотаріуса не є у розумінні чинного законодавства рішенням нотаріуса, яке може бути оскаржене в порядку, визначеному законодавством. За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими та передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed