Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить суд встановити факт про те, що він є єдиною особою, зайнятою постійним доглядом за [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що проживає разом зі своїм братом [PERSON] , який, має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Догляд за братом має можливість здійснювати лише заявник, оскільки мати [PERSON] має незадовільний стан здоров`я. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованої особи. Заявник та представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву в якій просять розгляд справи проводити без їх участі. Представник заінтересованої особи Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності та врахувати подані письмові пояснення. За таких обставин, суд вважає за можливе провести судовий розгляд та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom), п.п. 28-36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . (а.с.13) При цьому встановлено, що [PERSON] є братом заявника [PERSON] , що також стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.01.1987 року, батьками яких в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Згдно свідоцтва серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON] батько заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] помер [INFO] , про, що зроблено відповідний актовий запис 766. (а.с.15). Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначає про те, що його брат [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги. На підтвердження таких обставин заявником подано до суду довідку до акта догляду МСЕК серії 10ААА№526353 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , присвоєно першу »А» групу інвалідності безстроково, така потребує постійного стороннього догляду .(а.с.22-26). У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз?яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи та оцінюючи досліджені докази, судом встановлено, що зазначений в матеріалах справи висновок №407 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду строк дії закінчився (а.с. 19), який вказує на необхідність постійного догляду [PERSON] . Такий доказ не може бути визнаний належним та допустимим при прийнятті рішення у справі. Крім того, заявником [PERSON] не подано жодного доказу на підтвердження стану його здоров`я та відповідно можливості здійснювати постійний догляд за особою яка потребує постійного догляду. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, з огляду на відсутність достатніх доказів суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту, про встановлення якого заявлено в заяві [PERSON] , а відтак в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed