Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] , через свого представника адвоката Вишковську В.І., звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31.10.2021 відносно нього поліцейським СРПП Кременецького РВП Зуєвим А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст.\~183\~КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.04.2022 постанова ГАБ №926145 від 31.10.2021 скасована, а провадження у справі закрито. Позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена незаконно, внаслідок цього йому було завдано моральної шкоди, яка полягала в наступному: піднятті артеріального тиску, нервозності, зайняло багато часу по підготовці до судових засідань, доїзду до відділу ДВС для ознайомлення з матеріалами справи, звернення за безоплатною допомогою, зібрання довідок, що підтверджують право на отримання безоплатної правової допомоги. Кім того, позивач вказує, що в нього змінився спосіб життя, порушився сон та з`явилася дратівливість, перебував у збудженому психоемоційному стані, що негативно відобразилося на його здоров`ї та підірвало довіру до органів державної влади. З посиланням на положення ст. 19, 56 Конституції України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.23, 1173, 1174 ЦК України, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень. Відповідно до ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2023 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 22.08.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 23.08.2023 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 25.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що позивач при розгляді справи повинен був довести, зокрема факт наявності моральної шкоди, факти протиправних діянь ГУНП в Тернопільській області. Відтак, доводи щодо спричинення моральної шкоди, наведені в позовній заяві, є безпідставними та недоведеними, як і визначений розмір шкоди, котрий на думку позивача підлягає відшкодуванню. Позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. 13.09.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач та його представник не погоджуються з позицією відповідача зазначивши, що відповідач погодився з рішенням суду від 04.04.2022, факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності призвело до порушення прав позивача, чим завдало особі моральної шкоди, визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходив із засад розумності та справедливості. Відповідно до ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.09.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вишковська В.І. позов підтримала з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Старжинський Т. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази, робить такі висновки. Судом встановлено, що 31.10.2021 поліцейським СРПП Кременецького РВП рядовим поліції Зуєвим А.О. винесено постанову серії ГАБ № 926145 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 гривень у зв`язку з тим, що 31.10.2021 близько 10 год 20 хв [PERSON] здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на станцію «102» та повідомив про те, що водій автобуса маршрутом «Почаїв-Радивилів» порушує карантинні заходи , хоча цієї події не було, чим порушив громадський порядок. Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.04.2022 постанову поліцейського серії ГАБ № 926145 від 31.10.2021 про накладення адміністративного стягнення на позивача скасовано, провадження по справі закрито. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова ВС від 13.05.2020 у справі №638/8636/17-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16. Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. У справі, що розглядається, позивач обґрунтовує заявлені вимоги неправомірними діями посадових осіб, а саме поліцейського СРПП ВП №1 (м.Кременець) ГУНП в Тернопільській області, яка встановлена судовим рішенням, а саме рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.04.2022 яким постанова ГАБ №926145 від 31.10.2021 скасована, а провадження у справі закрито. Дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду. При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загальних підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Разом з тим, позивачем надано суду рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.04.2022 яким постанова ГАБ №926145 від 31.10.2021 скасована, а провадження у справі закрито, проте це підтверджує лише те, що [PERSON] реалізував своє право на захист інтересів під час притягнення його до адміністративної відповідальності, а не факт заподіяння йому моральних страждань. Закриваючи провадження у справі щодо [PERSON] суд виходив з того, що в справі відсутні докази вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. Водночас вказаною постановою не встановлено, що при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення дії працівника поліції щодо позивача не відповідали вимогам закону - вчинені поза межами наданих йому повноважень чи в не передбачений законом спосіб. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок притягненням до адміністративної відповідальності, оскільки штраф, визначений постановою ГАБ № 926145 від 31.10.2021, позивачем не був сплачений, позивач та його представник у судове засідання 04.04.2022 року не з`явилися, позивачу надавалася правова допомога за рахунок коштів держави. Права позивача були відновлені рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.04.2022, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Так, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №755/15868/20 для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Всупереч зазначеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, а так само й моральних або душевних страждань та негативних переживань, у зв`язку з діями відповідача, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується. Крім того, сам факт реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що відповідачами не порушено особисті немайнові права позивача, то позивач не має права на відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК України. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачем не надано належних доказів його страждань, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, факту протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого йому могло б було бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, які він поніс, та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків. За наведених обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] являються безпідставними і не підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на правовий висновок, який міститься у постанові КЦС ВС від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17, оскільки у ньому встановлені інші фактичні обставини ніж у даній справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові\~на позивача.

Outcome: dismissed