Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивачка в інтересах якої діє представник - адвокат Шалару О.І. звернулася до суду з позовом у котрому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2005 року придбала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 20.03.2006 року позивачка здійснила державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок, підтвердженням чого є реєстровий напис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №2402. У договорі купівлі-продажу приватним нотаріусом не зазначено перехід права власності на земельну ділянку під вищевказаним житловим будинком. Натомість право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, з цільовим призначенням - для обслуговуванням житлового будинку по [ADDRESS] , залишилось за [PERSON] , підтвердженням чого є державний акт на право власності на землю, виданий 31.08.1993 року. Проте, [PERSON] померла, і власником будинку після неї став [PERSON] , а тому нотаріальне переоформлення права власності на позивачку через нотаріальне посвідчення на вищевказану земельну ділянку неможливе. На підставі вказаного позивачка змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 21.09.2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивачки - адвоката Шалару О.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Через неявку сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 21.12.2005 року [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) уклали договір купвлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. та зареєстровано в реєстрі за №9909, за умовами якого продавець продав покупцю житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30.07.1996 року за реєстровим №2-2830 та зареєстрованого Первомайським МБТІ Миколаївської області 21.09.1996 року за №2402. Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за позивачкою в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 20.03.2006 року в книзі 7д номер запису 2402, реєстраційний номер об`єкта 13227733, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10144986 від 20.03.2006 року. Під час здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку приватним нотаріусом не розглядалося питання переходу права власності на земельну ділянку для його обслуговування в зв`язку із смертю попереднього власника [PERSON] . Крім того, встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га. за адресою: [ADDRESS] , що передана для обслуговування житлового будинку, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 31.08.1993 року серія МК № б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №749, та рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 17.08.1993 року №206 передана [PERSON] , що підтверджується копією вказаного державного акту. На даний час позивачка позбавлена можливості оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки за життя [PERSON] не здійснила реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку під вказаним житловим будинком, а наступний власник [PERSON] також був позбавлений можливості здійснити вказані дії в зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ст. 381 ЦК Ураїни садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень". З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки [PERSON] набувши право власності на житловий будинок на підставі договору кіпвлі-продажу житлового будинку, набула також і право власності на спірну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Тож за наведених підстав, судом може бути визнано за позивачем право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749, виданого 31.08.1993 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved