Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 12.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,1428 га. розташованої за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068. Дійсність договору купівлі-продажу житлового будинку було оскаржено позивачем до Обухівського районного суду Київської області у 2020 році шляхом подання позову про визнання даного договору недійсним. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року залишеним в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 14.12.2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за №766, укладений 12.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, на момент звернення до суду з позовом позивачу не було відомо про укладення відповідачами також договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Як зазначає позивач договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1428 га. розташованої за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068 є недійсним, оскільки 27.09.2019 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, було відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що належав [PERSON] . Зважаючи на те, що оспорюваний правочин був укладений під час арешту будинку, позивач просить визнати його недійсним. Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року судом постановлено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, додатково зазначили, що відомості про арешт майна були незаконно вилучені з державного реєстру саме за день до укладення правочину. Відповідач [PERSON] по рішенню суду зобов`язаний повернути кошти позивачу, проте дане рішення не виконується і іншого майна у відповідача окрім спірного будинку та земельної ділянки не має, що свідчить, що оспорюваний правочин був вчинений з метою уникнення сплати коштів. Відповідач [PERSON] направив відзив на позовну заяву, де вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, зазначив, що на час укладення оспорюваного правочину йому не було відомо про наявність судового провадження у Деснянському районному суді міста Києва та ухвали про забезпечення позову. Крім того, вказував, що на момент вчинення оспорюваного правочину на земельну ділянку у межах розгляду справи 754/7728/19 арешт не накладався, будь які обмеження були відсутні. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, заяв чи клопотань на адресу суд не подавали. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е. надала пояснення на позовну заяву, де зазначила, що нею засвідчувався правочин між відповідачами після встановлення осіб, правовстановлюючих документів, з`ясування дійсних намірів сторін, роз`яснення прав, проведення перевірок щодо наявності обмежень на час укладення правочину. Таких обмежень, зокрема арешту майна, на час укладення правочину в реєстрі речових прав на нерухоме майно не було виявлено. В зв`язку з цим, вважала що договір купівлі-продажу був посвідченим з дотриманням усіх вимог законодавства України, що регулюють порядок укладення та посвідчення договорів купівлі-продажу, щодо вирішення спору покладалася на розсуд суду . Суд,\~ заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають\~до задоволення\~ з наступних підстав. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду .\~Обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене на\~підставі повно\~і всебічно\~з`ясованих обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні . Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ст.12 ЦПК України,\~цивільне\~судочинство\~здійснюється на\~засадах\~змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77\~ЦПК\~України, належними\~є\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~предмета\~доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є\~докази,\~які\~у\~своїй сукупності\~дають\~змогу\~дійти висновку\~про\~наявність\~або відсутність\~обставин\~справи,\~які\~входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019 по цивільній справі №754/7728/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] 31.05.2019 постановою Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП №59246586 накладено арешт на майно на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019, на житловий будинок [ADDRESS] , боржник [PERSON] . Копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження. 12.07.2019 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, за ціною 512 400 грн. Відповідно до п.п.7-9 вказаного договору, продавець гарантує, що житловий будинок до моменту укладання цього договору зокрема під забороною (арештом), обтяженням не перебуває, судового спору щодо нього немає. Згідно даних Державного реєстру речових право на нерухоме майно, за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно житлового будинку відсутня, що підтверджено відповідними інформаційними довідками. Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е, та зареєстровано в реєстрі за №767. Як вбачається з витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що12.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був зареєстрований договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] . Відповідно до витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що 12.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був зареєстрований договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, власник [PERSON] . В висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16.12.2019 визначено, що перевіривши відомості Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором Габарчуком О.О. не встановлено підстав для припинення запису про обтяження №47737289. Також державним реєстратором не було долучено документи для проведення реєстраційних дій шляхом сканування та розміщення їх у Державному реєстрі прав. 16.01.2020 Міністерством юстиції України винесено наказ №147/5, яким скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 11.07.2019 №47737289, прийняте державним реєстратором Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Гарбачуком О.О. Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2021, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 скасовано, ухвалено по справі нове рішення по часткове задоволення позову, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором поставки збитки у розмірі 2459312 грн., неустойку у розмірі 27436,80 грн., моральну шкоду 10000 грн., судовий збір 11879,65 грн. Відповідно до витягу з ЄРДР від 22.12.2019, Печерським УП ГУ НП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 12019100060005622, що 12.07.2019 невстановлена особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] на підставі підроблених документів провела незаконні реєстраційні дії з майном на яке було накладено арешт. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за №766, укладений 12.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47763223 від 12.07.2019 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS] , вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., номер запису про право власності 32378777. Постановою Верховного Суду від 14.12.2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 року скасовано, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року, залишено в силі. Відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із статтею 655\~ЦК\~України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать:\~момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. При кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його\~недійсним\~відповідно до статті\~234 ЦК України. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 14-260цс19) у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня\~\~\~\~\~\~\~\~ 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19),\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61-10541св19). Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ В\~ст.\~120\~ч.1\~ЗК України,\~зазначено,\~що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», разом із житловим будинком, об`єктом незавершеного будівництва стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. В ст.377 ч.1 ЦК України, вказано, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність спору між ним та позивачем щодо стягнення коштів, а постанова державного виконавця направлялась боржнику. Заперечення відповідачів про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не порушує прав позивача і в момент його укладення жодних обмежень щодо його відчуження не існувало є необґрунтованими, оскільки перехід права власності на вказану земельну ділянку відбувся саме в день неправомірного виключення даних про арешт майна з реєстру речових прав на майно, а відповідач [PERSON] , проявивши необхідну обачність при укладенні такого договору, міг би завчасно виявити наявний арешт спірного майна. Зазначене свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів на підставі рішення суду, що свідчить про недійсність правочину та порушує права позивача як кредитора. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] який відчужив земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості та наявності ухвали про арешт майна, діяв очевидно недобросовісно, його дії щодо укладення договору купівлі-продажу вчинені з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів. А тому суд вважає за необхідне скасувати\~рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки оспорюваний договір не створив жодних юридичних наслідків. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved