Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05.12.2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті, складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що також підтверджується його підписом у заяві. Оскільки відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в «ПРИВАТБАНК» шляхом підписання заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений кредитний ліміт. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував з порушенням, у зв`язку з чим станом на 11.06.2023 року його заборгованість перед банком склала 184\~368,40 грн., з яких: 155\~939,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 28\~429,24 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 184\~368,40 грн. та судові витрати у сумі 2\~684,00 грн. Заяви ( клопотання) учасників справи. Разом з позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, де вказано, що останній не заперечує проти заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2023 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 05.12.2019\~року [PERSON] \~звернувся до\~«ПриватБанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписав заяву\~б/н\~від 05.12.2019\~року, у якій відображено його волевиявлення на отримання банківських послуг, без деталізації щодо природи таких послуг. До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК». Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджуються дати видачі кредитних карток. Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), підтверджується дата відкриття карткового рахунку та зміни кредитного ліміту. Згідно з наданими банком розрахунками заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 11.06.2023 року склала 184\~368,40 грн., з яких: 155\~939,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 28\~429,24 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оцінка Суду. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, 05.12.2019 року [PERSON] звернувся до «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 05.12.2019 року, у якій відображено його волевиявлення на отримання банківських послуг. У підписаній відповідачем Анкеті-заяві позичальника від 05.12.2019 року не зазначено волевиявлення [PERSON] щодо виду банківських послуг, зокрема саме на отримання кредиту, процентна ставка не зазначена, так само як і відсутні умови договору про сплату комісій, інших платежів за певні послуги, чи встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісій чи\~за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також укладений між сторонами договір від 05.12.2019 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.12.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківських послуг взагалі містили умови на підставі яких банком здійснено відповідні нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо долученого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту, який підписано [PERSON] , то з цього приводу суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину;\~потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року справа № 393/126/20 дійшов висновку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. З урахуванням вказаного вище висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду суд не бере до уваги інформацію зазначену у паспорті споживчого кредиту. Відтак, позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, комісії, пені та штрафів. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такий висновок узгоджується з висновком Великою Палатою Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, оскільки з виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що останній користувався коштами (кредитними), то Банк має право на стягнення у примусовому порядку з [PERSON] фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту. При цьому, оскільки відповідачем фактично не заперечується наданий банком розрахунок заборгованості, в тому числі й щодо його складових, то суд бере до уваги такий розрахунок та виходить з того, що фактично отриманою сумою кредиту (яка не погашена) є визначена розрахунком заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 155939,16 грн. і саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Нараховані банком прострочені відсотки у сумі 28429,24 стягненню з відповідача не підлягають, позаяк банком не доведено правомірність (умови та порядок) нарахування таких сум. З урахуванням наведене, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню. Згідно платіжної доручення №IHB96B3ZBJ від 06.07.2023 року позивачем було сплачено 2684,00 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Банком пред`явлено позов на суму 184 368,40 грн, і судом такий позов задоволено на суму 155 939,16 грн., що складає 84.58 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,13 грн. (2684 грн. * 84.58 %).

Outcome: partial