Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У березні 2023 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 27 вересня 2019 року; здійснити поділ майна - автомобіля марки «ВАЗ», модель «21070», державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2004 року випуску, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ», модель «21070», державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2004 року випуску. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що в період з початку 2000 по 27 вересня 2019 року вона [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, в більшості за адресою: [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). За вказаною адресою сторони проживали разом з дітьми за спільною усною домовленістю про порядок спільного сумісного користування даним житловим приміщенням домоволодіння. У вказаний період сторони не перебували між собою або будь з якими третіми особами в офіційних шлюбних відносинах. У зазначений період сторони між собою та разом зі своїми дітьми були пов`язанні спільним побутом та спільними об`явками, в тому числі за вказаною вище адресою. Станом на сьогодні позивачці необхідно в судовому порядку встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у зазначений вище період з метою отримання офіційного документи який би посвідчував вказаний факт, зокрема зафіксувавши би конкретну дату припинення позивачки з відповідачем однієї сім`єї, як чоловіка та дружини. Вказує, що саме з початку 2000 року сторони вважали себе подружжям, вони стали пов`язані спільним побутом, у них виникли взаємні права та обов`язки, в тому числі і пов`язанні з двома вагітностями позивачки. Отримання такого офіційного документу як рішення суду наддасть юридичного значення цій сфері відносин сторін та наддасть можливість сторонам вирішити в судовому порядку наступне спірне питання. Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС України за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ модель 21070, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2004 року випуску. Право власності зареєстровано 12.08.2004 року (в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу). Отже набуте майно під час шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності на це майно. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позову заяву, відповідно до якого вказано наступне. Позовні вимоги визнає частково в частині встановлення факту проживання з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 27 вересень 2019 року включно. Позовні вимоги в частині поділу майна вважає необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню з наступних питань, оскільки оскаржуваний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у зв`язку з тим, що був придбанні відповідачем, за власні збереження. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні в судових дебатах визнав позовні вимоги у повному обсязі. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі, по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по [INFO] . Підчас спільного проживання, шлюб повторно між сторонами не укладався та в шлюбних відносинах з іншими особами вони не перерубували. Зазначений факт спільного проживання з позивачкою відповідач не заперечував. Встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] позивачці необхідно для визнання за нею права власності на автомобіль, яке спільно набуте разом з [PERSON] . Іншим чином, ніж за рішенням суду позивач встановити зазначений факт не може. На підставі ч.3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років), мета встановлення факту (розподіл спільного набутого майна, спадкування за законом), тощо. Доказами про наявність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу також можуть бути спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, тощо. Судом встановлено, що сторони з початку 2022 року до 27 вересня 2019 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, несли спільні витрати на організацію спільного існування. Наведене свідчить про досить тривалі стосунки між сторонами та усталені відносини між ними, які притаманні подружжю. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В судовому засіданні було надано свідками [PERSON] , [PERSON] пояснення відповідно до яких підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, та автомобіль марки був куплений на спільні грошові кошти. З урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає, що позивачкою доведено факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , а тому його позовна заява в частині про встановлення вказаного факту підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктами 2,4 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме автомобіль марки ВАЗ, модель 2017, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] придбано за час сумісного проживання сторін, у відповідності до ст.74 СК України, є спільної сумісною власністю останніх. А тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved