Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач прийняв спадщину. Оскільки державний акт на право на земельну ділянку зареєстрований на ім`я [PERSON] , але в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ім`я власника вказано [PERSON] , нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене нерухоме майно. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, проте у позові просить розглянути справу без його участі. У підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Позов визнають повністю. Відзив на позов не надіслали. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ Дослідивши\~матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 256687 вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON] (а.с. 7). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0000674592023 від 12.04.2023 власником земельної ділянки кадастровий номер 7422281500:05:000:0241 є [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 34/2023 спадкоємцем майна померлого [PERSON] є син [PERSON] , який прийняв спадщину за законом на підставі рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2023 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Проте, позивачу постановою приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,5726 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Вишеньківська сільська рада Новгород-Сіверського (до адміністративної реформи Коропського) району Чернігівської області, кадастровий номер: 7422281500:05:000:0241, в зв`язку з помилкою у правовстановлюючих документах. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вищевказану земельну ділянку, тому суд вважає наявними правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved