Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу та розміру стягуваних аліментів, у якій позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року у справі №135/2152/13-ц та ухвалити судове рішення про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі всіх видів доходів відповідача по справі, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до виповнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та судові витрати по справі покласти на відповідача. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року у цивільній справі №135/2152/13-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 гривень щомісячно, з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач по справі сплачує аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, але це зовсім незначна сума, тому з огляду на те, що дитина росте і збільшуються потреби на належне забезпечення її життя та розвитку, тому коштів на утримання дитини катастрофічно не вистачає. Сума стягуваних аліментів з відповідача на утримання сина наданий час є неактуальною, занадто малою в зв`язку з підвищенням цін на продукти та проживання. На даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини. Їхній син [PERSON] має захворювання Осгуд-Шлаттера та потребує постійного лікування. З моменту винесення рішення судом у 2013 році аліментів у розмірі 500 грн. у неї [PERSON] погіршився стан здоров`я, вона на даний час проходить лікування з діагнозом закритий осколковий перелом правого плеча та із-за хвороби не може працевлаштуватися. У неї є непрацездатна мати [PERSON] , яку їй необхідно утримувати та допомагати матеріально. Батько дитини відповідач по справі [PERSON] є молодим та фізично здоровим, який має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. У зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Ладижинського міського\~суду Вінницької\~області від 23 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації, проте поштова кореспонденція повернута на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України\~розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог\~ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який був розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області №135/1636/13-ц від 25 листопада 2013 року (а.с.9). Від вказаного шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с.7). Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року у цивільній справі №135/2152/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошові сумі 500 грн. щомісячно, з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №671 [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~встановлений діагноз: закритий осколковий перелом правого плеча в в/з та рекомендовано нагляд травматолога поліклініки, носіння бліндажа (а.с.13). Лікувальні і трудові рекомендації: нагляд травматолога, офтальмолога, ЛФК, а також дообстеження на рівні ВОКЛ ім. Пирогова (а.с.11). Відповідно до довідки №291, виданої лікарем травматологом КНП «Тростянецька лікарня» [PERSON] , [PERSON] , [INFO] знаходиться на стаціонарному лікуванні у лікаря - травматолога з 19 червня 2023 року по даний час, з діагнозом: закритий осколковий перелом правого плеча. Була проведена операція остеометалосинтез правої плечової кістки (а.с.14). Відповідно до довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду, виданої 04 серпня 2023 року КП «Ладижинський МЦПМСД» Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , має захворювання: Осгуд-Шлаттера (а.с. 12). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] , позивачка [PERSON] 05 червня 2023 року звільнилася з роботи ЗДО «Ромашка» за власним бажанням та 13 липня 2023 року розпочата виплата допомоги по безробіттю (а.с.10-11). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини 3 статті 181\~СК України за\~рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так,\~ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст.\~183, 184 СК України за\~рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає\~підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181СК України). Стаття 192 СК України тільки\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.\~181, 192 СК України зміна\~розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192\~СК України зміна\~розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивачка [PERSON] , як одержувач аліментів на дитину, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів, зокрема те, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки дитина подорослішала і на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19 (провадження №61-2057св20), від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20), від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18 (провадження №61-16697св21) та інших. Оскільки право вибору способу присудження аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, суд приходить до висновку, що необхідно змінити розмір присуджених аліментів, а новий розмір визначити з врахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до частини першої статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач [PERSON] є здоровою працездатною особою, інших осіб на утриманні немає. З урахуванням встановлених обставин справи, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни способу стягнення аліментів, право вибору якого належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України та відповідають інтересам дитини, з урахуванням матеріального становища платника аліментів необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повнолітня. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Також, згідно з положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4 ч.3ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку, витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат за заявленими [PERSON] позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між позивачкою [PERSON] та адвокатом Бодачевським Р.В. 16 серпня 2023 року укладено Договір б/н про надання правової допомоги, який міститься в матеріалах справи (а.с.17). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). Позивачкою [PERSON] на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: квитанцію № б/н від 16 серпня 2023 року на оплату послуг за надання профеційної правничої допомоги за Договором №б/н про надання правової допомоги від 16 серпня 2023 року на суму 2000 грн. 00 коп. (а.с.19), акт прийома-передачі виконаних робіт від 16 серпня 2023 року (а.с.18). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Бодачевським Р.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, а тому, враховуючи співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку, що понесені позивачкою [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в сумі 2000 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~073 грн. 60 коп.

Outcome: approved