Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

04.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона уклала шлюб. Від даного шлюбу народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча дитина потребує значних витрат, зокрема має проблеми зі здоров`ям. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. У відзиві на позов відповідач [PERSON] визнає його частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно. Вказує, що позивачка з дитиною переїхала проживати окремо до своїх батьків лише 13.03.2023, і до того часу він утримував дитину. Твердження позивача про те, що він не утримує дитину, не піклується про її фізичний та духовний розвиток нічим не підтверджено. Щодо захворювання дитини, то сину діагностовано плоскостопість, і у разі необхідності додаткових витрат на лікування дитини, такі можуть оплачуватися у відповідності до ст. 185 СК України. Також не підтверджено майновий стан позивачки, яка офіційно працює в Хустській РДА. Сам відповідач перебуває у важкому матеріальному стані, ніде не працює, має систематичні та нерегулярні доходи, і стягнення аліментів поставить його у край важке становище. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] вважає, відзив необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що позивачка з сином проживає окремо ще з березня 2023 року. Позивач жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу не чинить. Сам син є хворобливою дитиною, потребує реабілітаційного лікування постійно. Позивачка офіційно працює у Хустській РДА, однак реально отримувані нею доходи є незначними. Окрім того, сама позивачка має захворювання очей та витрачає значні кошти на щомісячне придбання лінз та лікарських препаратів. Відповідач же неофіційно працює як спеціаліст з виготовлення меблів та отримує значні доходи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Вказує, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Дитина дуже хвороблива та потребує постійного лікарського догляду. Відповідач допомоги не надає, хоча є молодим за віком, здоровим чоловіком інших утриманців не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково на суму 2000 грн. Не згідний з твердженням про те, що він не надає допомоги дитині. 01.09 він заплатив 4000 грн за лікування зубів дитини. Сам він ніде не працює, є сезонним робітником, інших дітей немає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі зареєстрували шлюб 13.09.2014 року (а.с12). Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.13), який проживає та знаходиться на утриманні матері (а.с.14, 15). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 2833 гривень. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час неповнолітній син постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, які і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. При цьому твердження відповідача про те, що він надає допомогу дитини не має якогось самостійного правового значення, оскільки в інтересах дитини є отримання саме постійного, стабільного утримання, а не періодичних платежів, які залежать виключно від волі відповідача. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньогосина, зокрема, що позивачка офіційно працює в Хустській РДА одна отримує незначний дохід (щомісячна нарахована заробітна плата становить близько 10000 грн), стан здоров`я дитини, яка зокрема перебуває на «Д» обліку в лікаря ортопеда (а.с.16, 18), стан здоров`я позивача, яка має певні проблеми зі зором, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є молодим працездатним чоловіком, та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд визначає розмір аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі.Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 3000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial