Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

28 червня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що здійснює надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території в будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власником нежилого приміщення № 160 (в літ.А), загальною площею 173,7 кв.м. та фактично є споживачем житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що у період з 01 травня 2015 року по 26 червня 2023 року власником приміщення неналежно сплачувалися кошти за отримані послуги, виникла заборгованість, яка складає 58 109,24 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2023 року цивільну справу № 753/10955/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 30 червня 2023 року. 30 червня 2023 року до суду надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 11 вересня 2023 року до суду від представника відповідача - адвоката Бордунової Н.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначає, що відповідач [PERSON] дійсно є власником нежилого приміщення № [NUMBER] площею 173,7 кв.м., яке знаходиться у будинку по [ADDRESS] . Факт права власності підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 08 травня 2014 року. Представник відповідача не погоджується з належним обгрунтування позовних вимог, вказує на те, що позивачем було надано розрахунок плати за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій власника нежитлових приміщень за період з 03 червня 2015 року по 30 червня 2017 року та з 01 липня 2017 року щодо будинку [ADDRESS] , в той час, коли відповідач є власником нежилого приміщення в будинку [ADDRESS] . Також представник відповідача зазначає, що матеріали справи містять акт від 27 грудня 2022 року стосовно обстеження будинку [ADDRESS] , який не має жодного відношення до приміщення, власником якого є відповідачка. Окремо представник відповідача наголошує на тому, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з травня 2015 року по червень 2023 року, чим порушує строки позовної давності, а тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо суми заборгованості нарахованої до червня 2020 року. Загалом представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та разом з тим застосувати наслідки спливу позовної давності. 15 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що доводи представника відповідача щодо неправильного зазначення адреси, по якій виникла заборгованість не знаходять належного обгрунтування, оскільки як вбачається, відповідач є власником нежитлового приміщення № 160 (в літ. А), загальної площею 173,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 355723480000. Розрахунок плати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій для зазначеного власника нежитлового приміщення за місяць, витрати за надані послуги розраховані за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення № 160 (в літ. А). Представник позивача наголошує, що саме будинок [ADDRESS] відсутній. З приводу застосування позовної давності представник позивача зазначає, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року по всій території України. Отже строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, продовжується на підставі пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на строк дії карантину, встановлено КМУ. Тобто, період до якого може бути застосовано позовну давність охоплює проміжок часу до 12 березня 2017 року, а не червень 2020 року, як про це зазначає представник відповідача. У зв`язку із викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 58 109, 24 грн. Відповідач та його представник не скористались своїм правом та не подавали до суду відповіді на відзив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015 р., № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 08 травня 2014 року є власником нежитлового приміщення №160 в літ. А. загальною площею 173, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10), та є фактичним споживачем послуг, які надає позивач. Крім того, факт реєстрації за відповідачем права власності на нежитлового приміщення №160 в літ. А. загальною площею 173, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією договору купівлі-продажу від 8 травня 2014 року, яка долучена до відзиву на позовну заяву. Вказані документи спростовують доводи представника відповідача щодо того, що відповідач є власником нежитлового приміщенні за адресою: [ADDRESS] , оскільки в них зазначено, про майно саме за адресою: [ADDRESS] відноситься до нумерації нежитлового приміщення, а не будинку, в якому воно знаходиться. Згідно з частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а стаття 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до положень частини п`ятої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживачів покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Звертаючись із позовом, позивач зазначає, що у відповідача виник борг зі сплати коштів за комунальні послуги за період з 01 травня 2015 року по 26 червня 20223 року у сумі 58 109,24 грн. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та [PERSON] не підписувався. Однак, відповідно до постанови Верховного суду України №6-59це13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати в повному обсязі. Розрахунок заборгованості за внескам на утримання будинку та прибудинкової території був перевірений судом та покладається в обґрунтування рішення як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку тарифів та пропорційно до загальної площі належної відповідачу нежитлового приміщення. Відповідачем та його представником не спростовано такий розрахунок належними та достатніми доказами, а також не надано контррозрахунок чи відомостей про відсутність заборгованості чи існування боргу у меншому розмірі, ніж заявлено у позовній заяві. Разом з тим, представником відповідача було подано до суду заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої представник відповідача просить суд здійснити перерахунок заборгованості та не стягувати заборгованість нараховану до червня 2020 року. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо того, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Отже, суд застосовує позовну давність до заборгованості відповідача, яка виникла до квітня 2017 року. Таким чином, з огляду на встановлення судом порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного та належного отримання коштів за надані послуги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 49 599,70грн (58 109, 24 грн. - 8509, 54 грн. (сума, до якої застосовано позовну давність). Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так за підрахунком суду з урахуванням застосованої судом позовної давності до вимог позивача до квітня 2017 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 49 599,70грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а отже, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в загальному розмірі у сумі 49 599,70 грн, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 291, 06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial