Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

11.07.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав. 17.07.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 21.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В обґрунтування позову позивач зазначила, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 27.11.2004 року Ленінським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 666. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 22.06.2000 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі, актовий запис № 428); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08.02.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 117). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/5130/15ц від 19.11.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, шлюб розірвано. Спільне життя між подружжям не склалось, сторони розірвали сімейні стосунки, на той час неповнолітні діти залишилися проживати з матір`ю. Батько участі у вихованні дітей не приймав та не приймає, мати виховує дітей та повністю їх забезпечує матеріально. Батько грошові кошти на дітей не надає. Відповідач з лютого 2016 року та на сьогоднішній день мешкає за іншою адресою, відносини не підтримують, останні три роки батько до дітей не приходить. Саме мати відповідально ставиться до своїх обов`язків, піклується про дітей. На теперішній час донька [PERSON] є повнолітньою, продовжує навчання в ЗНУ. Син [PERSON] є неповнолітнім, до початку повномасштабної війни відвідував навчальний заклад Колегіум №96 м. Запоріжжя, на теперішній час навчається онлайн, проживає разом з матір`ю. У матері є всі належні умови проживання в квартирі, у сина є все необхідне для розвитку. Діти з батьком не спілкуються, проживають разом з матір`ю у Дніпровському районі м. Запоріжжя, тому до участі у справі залучений Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району. Позивач вважає, що у неї є всі законі підстави просити суд позбавити батька батьківських прав відносно сина. Підводячи підсумок, з метою захисту прав та інтересів малолітнього сина [PERSON] , беручи до уваги, що батьки є рівними в своїх характеристиках та можливостях догляду за дитиною, вік неповнолітнього сина, стан її здоров`я та інші обставини, а саме те, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено, враховуючи, що батько жодним чином не приймає участі у вихованні сина та не спроможний надати йому належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, не має належні житлово-побутові умови, не приділяє сину зовсім уваги, не опікується його духовним та моральним та інтелектуальним розвитком, а тому не належним чином відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків. Прохала позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 11.10.2023 року в судовому засіданні представник позивача: адвокат Слизовська М.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. 11.10.2023 року в судове засідання позивач не з`явилася. 11.10.2023 року в судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. 11.10.2023 року в судове засідання представник третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради не з`явився, 09.10.2023 року надали заяву про розгляд справи у відсутність представника, прохали прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 28.09.2000 року. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 11.07.2023 року. [INFO] у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.06.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради. 27.11.2004 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №666, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького міського управління юстиції. [INFO] у сторін народилася дитина - син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2011 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 19.11.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/5130/15 шлюб між сторонами розірвано. Донька сторін - [PERSON] є повнолітньою, продовжує навчання в ЗНУ. Син сторін - [PERSON] є неповнолітнім, до початку повномасштабної війни відвідував навчальний заклад Колегіум №96 м. Запоріжжя, на теперішній час навчається онлайн, проживає разом з матір`ю. Згідно довідки ОСББ «Електрод» від 27.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , з нею мешкають: донька [PERSON] та син [PERSON] , [PERSON] з 2015 року не проживає. Згідно довідки про неотримання аліментів від 03.07.2023 року Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя у період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа №334/6952/17 від 09.01.2018 року на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно. Згідно Висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого 22.08.2023 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося, з лютого 2016 року [PERSON] мешкає за іншою адресою, відносини не підтримує, останні три роки батько до сина не приходить, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про дитину не піклується, його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово сина не утримує, малолітній перебуває на повному утримання своєї матері. Дитина підтримує позов матері у повному обсязі. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, права та інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважають за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . В судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO] , які підтвердили вказані обставини. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Судом встановлено, що до суду звернулася позивач [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , який проживає разом з нею, з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України батька дитини - [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме: ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ним; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у його вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , та наданими суду письмовими доказами: зокрема, висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не заінтересований щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явився в судові засідання, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, причому робить це без поважних причин, він не відвідує свого сина протягом останніх трьох років, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про дитину не піклується, його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово сина не утримує, аліменти не сплачує, син перебуває на повному утримання своєї матері. Також суд враховує, що дитина підтримує позов матері у повному обсязі. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дитини останнім не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved