Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком), в обґрунтування якого вказав, що він з березня 1988 року по грудень 2019 року працював на різних посадах у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. 11 січня 2022 року рішенням ЛЕК Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини йому встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, ЛН другого-третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК першої стадії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху). Висновком МСЕК від 08 лютого 2022 року позивачу було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивача постійно турбує біль, зниження слуху, задишка, кашель, біль за грудиною, запаморочення, втома. Також, внаслідок отриманих професійних захворювань, було порушено нормальні життєві зв?язки, позивач позбавлений можливості вести активний спосіб життя, у віці 57 років залишився без роботи, не може працювати за освітою. У зв?язку з поганим самопочуттям позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, через що відчуває психологічний дискомфорт, що негативно позначається на його душевному та фізичному станах. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 435500 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача [PERSON] скористалась правом надання відзиву в якому зазначила, що АТ Кривбасзалізрудком, враховуючи загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року, ступінь втрати професійної працездатності частково погоджується з компенсацією виплати моральної шкоди у розмірі 125206,25 грн. Розмір моральної шкоди у розмірі 435500 грн. є безпідставно завищеним, не відповідає засадам розумності, справедливості. Крім того, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом, тому просили стягнути суму моральної шкоди з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] протягом тривалого періоду працював на підприємстві відповідача: з 22 березня 1988 року по 14 листопада 1990 року - підземним прохідником у ШСУ-2 Тресту Кривбасшахтобуд; з 27 листопада 1990 року по 17 липня 1995 року - підземним прохідником у ШСУ-2 Тресту Кривбасшахтобуд на шахті імені Кірова; з 18 липня 1995 року по 09 січня 1996 року - підземним прохідником на шахті імені Валявкa; з 15 січня 1996 року по 31 липня 1996 року прохідником на шахті імені Кірова; з 01 серпня 1996 року по 08 жовтня 1996 року підземним прохідником з вибухових робіт на шахті імені Кірова; з 16 жовтня 1996 року по 01 квітня 1999 року прохідником на шахті Більшовик шахтоуправління Октябрське в/о Кривбасруда; з 02 квітня 1999 року по 01 січня 2003 року гірничим майстром шахти Більшовик; з 02 січня 2003 року по 04 жовтня 2004 року гірничим майстром шахти Октябрська; з 05 жовтня 2004 року по 09 лютого 2014 року заступником начальника дільниці шахти Октябрська; з 10 лютого 2014 року по 27 грудня 2019 року начальником дільниці шахти Октябрська. 27 грудня 2019 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП (а.с.8-14). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 15 жовтня 2019 року, проведеного на АТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи начальником (заступником начальника) дільниці шахти Октябрська АТ Кривбасзалізрудком з 05 жовтня 2004 року по теперішній час [PERSON] виконував в підземних умовах керівництво виробничо-господарською діяльністю дільниці, забезпечував виконання планових виробничих завдань з проходки гірничих виробок. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фіброгенної дії та шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 20 серпня 2019 року № 1408 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 22.03.1988 року по 14.11.1990 року - підземний прохідник тресту Кривбасшахтобуд ВО Кривбасруда; з 27.11.1990 року по 17.07.1995 року - підземний прохідник шахти імені Кірова РУ імені Кірова ВО Кривбасруда; з 18.07.1995 року по 09.01.1996 року - підземний прохідник шахти імені Валявко ВО Кривбасруда; з 15.01.1996 року по 08.10.1996 року підземний прохідник шахти імені Кірова РУ імені Кірова ВО Кривбасруда; з 16.10.1996 року по 02.04.1999 року - підземний прохідник шахти Більшовик ВО Кривбасруда; з 02.04.1999 року по 02.01.2003 року - підземний майстер гірничий шахти Більшовик ВО Кривбасруда; з 02.01.2003 року по 05.10.2004 року - підземний майстер гірничий шахти Октябрська ВАТ Кривбасзалізрудком (а.с.21-23). З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 15 жовтня 2019 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони 3,0 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони; шум: еквівалентний рівень шуму - 92 дБА при ГДР 80 дБА по ДСН 3.3.6.037-99 Санітарни норми виробничого шуму ультразвуку і інфразвуку. Медичним висновком ЛЕК високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини № 15 від 11 січня 2022 року позивачу встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, ЛН другого-третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК першої стадії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) (а.с.26). Згідно довідки МСЕК від 08 лютого 2022 року позивачу встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: ХОЗЛ 45 %, тугов. 20 % та ІІІ групу інвалідності з 07 лютого 2022 року безстроково. Позивачу противопоказана важка праця в умовах виробничого пилу та шуму та рекомендовано спостереження та лікування у сімейного лікаря та лор (а.с.25). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.27-32). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.3\~Закону\~України Про\~охорону\~праці , роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173\~КЗпП\~України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153\~КЗпП\~України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 КЗпП\~України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП\~України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~ст.23\~Цивільного\~кодексу\~України особа\~має\~право\~на відшкодування\~моральної\~шкоди,\~завданої\~внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, а тому АТ Кривбасзалізрудком повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності безстроково, внаслідок чого позивач відчуває постійний біль, зниження слуху, задишку, кашель, біль за грудиною, запаморочення, втому, загальну слабкість. Внаслідок отриманих професійних захворювань порушено нормальний спосіб життя, позивач не може працювати за освітою, постійно потребує лікування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 23 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності, які визначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я потерпілого. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 300 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 435500 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Крім того, відповідно до пп. А п.\~164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку предметом стягнення є сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Суд також не приймає посилання представника відповідача на необґрунтованість звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки на підставі п.2 ч.1\~ст.5 Закону України Про судовий збір\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Отже, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 3000 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial