Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 25.08.2016 по 20.09.2019 вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.09.2019 шлюб між нею та відповідачем розірвано, після чого вони спільно не проживають та з того часу їхній син повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, 24.07.2020 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач аліментів не сплачує та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що свідчить про його ухилення від здійснення батьківських прав та невиконання батьківських обов`язків. Крім того, протягом останніх років він не приймає жодної участі у вихованні сина, не займається його фізичним, моральним та духовним розвитком, а навпаки з`являвся за місцем її проживання із сином з ознаками наркотичного сп`яніння та вчиняв сварки, крики, погрози, які закінчувались побиттям позивачки та їх сина. Із урахуванням наведеного, позивачка вказує на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.07.2021 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 01.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач у встановлений строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 12.05.2023 доручено Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . 25.07.2023 на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як третьою особою у справі, подано до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій третя особа просить суд прийняти рішення в інтересах дитини. Ухвалою суду від 12.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій представник позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань до суду не подавав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Конвенцією про права дитини у ст. 18 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25.08.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.09.2019, ухваленим у справі №755/10079/19. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно з яким батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва №755/1384/20 від 24.07.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та досягнення дитиною повноліття. Водночас, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним Подільським районним відділом ДВС. З`ясовано судом і те, що [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] через введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 з метою забезпечення безпеки дитини, її життя та здоров`я виїхала у лютому 2022 року до Франції, де перебуває з сином і на даний час. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, тоді як батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям. Так, із висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/5175/41/3 від 17.07.2023 вбачається, що з метою розгляду питання щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] спеціалістами служби неодноразово здійснювалися телефонні дзвінки [PERSON] , однак на зв`язок він не виходив. Матеріалами справи також підтверджується, що 25.03.2021 позивачка зверталася до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України, відомості щодо якого внесені до ЄДРДР за №12021105040000991. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачу 22.01.2020 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Листом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103008-4276 від 18.11.2019 підтверджується, що позивачка зверталася до Служби щодо протиправних дій [PERSON] відносно сина [PERSON] та Службою їй було рекомендовано терміново звернутися до відділу поліції із заявою щодо вчинення домашнього насильства та в подальшому рекомендовано роботу з психологом. При розгляді даної справи судом також враховується, що відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з`явився та будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вищевстановлених судом обставин не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє батьківської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, а навпаки чинить протиправні дії, що негативно впливає на його фізичний та моральний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим та умисним, а тому вважає, що позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції №0.0.2185460182.1 від 06.07.2021, позивачкою [PERSON] при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved