Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

\~25\~червня 2019\~року між\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] та\~ТОВ «ПР0ФІПРАЦЯ» укладено договір про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. За вказаним договором відповідач зобов`язаний надати послуги щодо працевлаштування позивачів у Австралії шляхом посередництва від його імені, в його інтересах та за його рахунок. Згідно змісту договору про надання послуг з працевлаштування від 25.06.2019, у прикінцевих його положеннях визначений розділ «Проплати за послуги». Так, одразу після укладення договору, позивачами було сплачено відповідачу грошові кошти в рахунок авансування робіт за договором по - 2500 Євро за кожного по курсу НБУ за: 1)договір про співпрацю; 2]2) дозвіл на роботу на 4 роки в Австралії; 3]3) авіа переліт до місця роботи; 4]4) страховка. Одразу після укладення договору, позивачами було сплачено відповідачу грошові кошти готівкою в рахунок авансування робіт за договором [PERSON] у розмірі 2500 Євро, [PERSON] у розмірі 2500 Євро та [PERSON] у розмірі 2500 Євро. Так, з метою отримання відомостей щодо виконання умов договору, позивачі намагалися зателефонувати відповідачу. В результаті численних телефонних дзвінків за вказаними відповідачем контактами, позивачам повідомляють про відсутність будь-якого виконання договору зі сторони відповідача, без повідомлення на це істотних причин. Враховуючи довготривалу бездіяльність відповідача з виконання укладеного договору, позивачі намагалися повернути сплачені ними кошти в рахунок авансування робіт, на що їм було відмовлено у повному обсязі. Згодом, відповідач перестав відповідати на будь-які телефонні дзвінки та почав повністю ігнорувати позивачів. В свою чергу, 03 серпня 2020 року позивачами було відправлено листи на адресу відповідача про надання інформації, з проханням повідомити про обставини, що спричинили затягування виконання договору, фактичний обсяг виконаних робіт та орієнтовну дату повного виконання предмету вказаного вище договору. Однак, відповіді на вказані листи і до сьогодні отримано так і не було. З огляду\~на протиправні\~дії відповідача,\~а саме: (1) отримання\~коштів і (2) відсутність\~виконання зобов`язання\~по договору, (3) неповернення\~коштів,\~а також (4) відсутність реакції на телефонні дзвінки, на листування, вважаємо, що з боку відповідача мала місце нечесна підприємницька\~практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»]. Необхідно зазначити,\~на момент\~укладення оскаржуваного\~договору,\~ТОВ «ПРОФІПРАЦЯ» [ідентифікаційний\~код юридичної\~особи:\~39608212,\~місцезнаходження:\~вул.\~Нагарна,\~З,\~офіс 36,\~м.\~Біла Церква,\~Київська обл.,\~09100] здійснювало господарську діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном на підставі виданої ліцензії на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном [ліцензія\~серії АЕ\~№ 637164\~від 26.05.2015,\~строк дії\~ліцензії -\~безстроково], однак безпосередніх відомостей про країни, у які відповідач має право працевлаштувати громадян у вказаній вище ліцензії не зазначено. Необхідно зазначити,\~що в\~подальшому,\~в процесі\~листування позивачами\~з Мінекономіки,\~було встановлено\~розповсюдження вказаної\~вище ліцензії\~відповідача на\~працевлаштування громадян виключно у країні Республіка Польща. В свою\~чергу,\~під час\~укладення договору відповідач свідомо взяв на себе обов`язок та пообіцяв позивачам працевлаштування у Австралії, тобто у тій країні, по якій свою господарську діяльність з працевлаштування ТОВ «ПРОФІПРАЦЯ» не мало права здійснювати. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1060 (із змінами) затверджені Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, які встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження зазначеної діяльності. Згідно пункту\~2\~Ліцензійних умов господарською\~діяльністю з\~посередництва у\~працевлаштуванні за\~кордоном -\~є послуга,\~яка надається\~суб`єктами\~господарювання в межах укладених з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового договору (контракту наймання) відповідно до заявок іноземного роботодавця щодо вільних робочих місць (вакансій), включаючи надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці. Відповідно до частини другої статті 15 Закону про ліцензування та вимог пункту 13 Ліцензійних умов ліцензіат зобов`язаний повідомляти органу ліцензування про зміни даних, які зазначені в його документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, протягом одного місяця з дня настання таких змін. З метою встановлення відомостей щодо повідомлення про можливість укладення відповідного договору та наявність права з працевлаштування відповідачем у країні Австралія, позивачами було направлено запити до Мінекономіки щодо отримання інформації. Листом від\~11.03.2021\~№ 5203-11/15306-09\~Мінекономіки повідомило,\~що до\~них не надходило будь-якої\~інформації з\~укладання ТОВ\~«ПРОФІПРАЦЯ» зовнішньоекономічного договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з іноземним суб`єктом господарювання, країна працевлаштування якого - Австралія. Також, відповідно до пункту 11 зазначених Ліцензійних умов визначено, що виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами після укладення клієнтом ліцензіата трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем, умови праці якого відповідають тим, що визначені в проекті трудового договору (або поліпшують їх), поданого ліцензіатом органу ліцензування. У пункті\~12\~Ліцензійних умов\~встановлено,\~що ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до підписання акта наданих послуг. Із зазначених\~вище норм\~законодавства вбачається,\~що ліцензіат,\~в даному\~випадку відповідач, не мав права на передбачення у договорі на працевлаштування будь-яких сум авансування своєї діяльності, однак у супереч чому відповідачем було передбачено за договором суму авансу для виконання робіт, отримано від відповідача визначений аванс, а також стверджено обіцяно та взято на себе обов`язок з його працевлаштування у Австралії. Враховуючи наявність ознак шахрайських дій по відношенню до позивачів, ними було подано заяви до ВРЗЗС СВ Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції щодо вчинення відносно них кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 03.06.2021 року було присвоєно номер кримінального провадження: 12021111030001215, в межах якого позивачів визнано потерпілими. Станом на сьогодні слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням продовжуються. Так, до обставин, які мають істотне значення, законодавець відносить природу правочину, права та обов`язки сторін, властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (абзац 2 частини 1 статті 229 ЦК України]. Згідно пункту\~20\~Постанови пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№ 9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману е умисел у діях однієї зі сторін правочину. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно\~статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (пункт 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).. Оскільки відповідач (1)\~не надає\~пояснень своїй\~бездіяльності,\~(2)\~не виходить\~на зв`язок\~і (3)\~не виконує\~умов договору,\~отримавши передоплату,\~то по відношенню\~до позивачів\~як споживачів\~це і\~є обман, оскільки,\~як вбачається\~тепер,\~по спливу\~деякого часу\~після укладення\~договору - відповідач не мав і не має наміру виконувати укладений ним договір. Тобто, настання обставин згідно укладеного договору бажала лише одна сторона - покупець. Вказані дії\~та бездіяльність\~відповідача,\~як зазначено\~у пункті\~2\~статті 19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~є нечесною підприємницькою\~практикою,\~яка вводить\~споживача в\~оману стосовно\~наявності продукції,\~її поставки,\~а також\~стосовно очікуваних\~результатів договору. Оскільки, як стало зрозуміло позивачам, у відповідача немає повноважень та прав на їх працевлаштування у Австралії, що і є предметом договору, відповідач не мав наміру працевлаштовувати їх за кордоном. Укладаючи спірний договір, позивачі діяли добросовісно і вживали можливих заходів з перевірки добросовісності відповідача, в тому числі отримання від нього копії ліцензії на здійснення господарської діяльності з працевлаштування за кордоном. На момент укладання договору й внесення передоплати позивачі вважали, що відповідач також діє добросовісно й чесно. Невиконання договірних зобов`язань, а також відсутність зв`язку із відповідачем є порушенням прав та суперечить правилам і звичаям. Оскільки, якщо сторона договірних зобов`язань прагне настання правових наслідків, передбачених договором, вона вчиняє дії, спрямовані на їх настання. Як-от і позивачі, коли вони здійснили оплату [PERSON] в сумі 2500 Євро, [PERSON] в сумі 2500 Євро, та [PERSON] в сумі 2500 Євро в якості авансування послуг відповідача, адже вони насправді бажали отримати відповідні послуги. Статтею 19 цього ж Закону встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Як споживач, позивач має право на належну якість продукції та обслуговування, що йому гарантовано статтею 4 зазначеного Закону. В свою чергу, пунктом б статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом частини 2 статті 227 ЦК України, якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи: Войтенко проти України, Науменко проти України), Так, в результаті порушених відповідачем прав позивачів, останні вважають, що зазнали моральної шкоди. В обґрунтування обсягів моральної шкоди позивачі зазначають, що при укладенні спірного договору відповідач ввів їх в оману шляхом викладення умов договорів двозначного змісту за відсутності повноважень на їх працевлаштування за кордон. Розраховуючи на працевлаштування за кордон, позивачі мали намір заробити грошові кошти за відсутності доходу. Не отримавши послугу, позивачі не тільки не заробили грошові кошти, на які розраховували, але навпаки, позбавилися значної суми грошових коштів у зв`язку із зверненням до адвокатів, безрезультатним листуванням та відвідуванням органів поліції за місцем реєстрації відповідача. Враховуючи глибину та характер завданих позивачам душевних страждань, у зв`язку з протиправними діями відповідача, понесення матеріальних витрат, захистом порушених прав в судовому порядку, відповідно до статті 13 ЦПК України, вважають, що відповідач завдав моральну шкоду позивачам [PERSON] у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень, [PERSON] у розмірі 5\~000,00 (п`ять тисяч) гривень та [PERSON] у розмірі 5\~000,0 (п`ять тисяч) гривень. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Сільвер та інші проти Сполученого Королівства [1983] Європейський суд з прав людини у справі навів таке роз`яснення: коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації. Згідно частини 5 статті 28 ЦПК позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, а тому позивачі просять їх позовні заяви задовольнити. Представник позивачів адвокат Юрченко Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у випадку неявки відповідача не заперечує, щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, відзиву не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Із згоди представника позивачів суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 25 червня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відповідачем було укладено договора про надання послуг, предметом даних договорів є надання інформації про вакансії, умови та розмір оплати праці, найменування та місцезнаходження потенційних роботодавців, сприяння пошуку потенційного роботодавця у Австралії. Вартість надання послуг відповідно до договорів становить [PERSON] у розмірі 2500,00 Євро, [PERSON] , у розмірі 2500,00 Євро та [PERSON] у розмірі 2500,00 Євро. Даний договір набрав чинності відповідно до п.8.1. з дня його підписання, тобто з 25.06.2019 року. Відповідно до\~постанови КМУ №1060 від 16.12.2015 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном»\~ліцензіат у самому приміщенні в вільному для відвідувачів доступі розміщує витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із зазначенням дати видачі ліцензії та органу, що її видав; переліку держав, до яких згідно з укладеними зовнішньоекономічними договорами (контрактами) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном ліцензіат має право працевлаштовувати клієнтів; завірена ліцензіатом загальна інформація про характер майбутньої роботи, види професійної діяльності, за якими пропонується працевлаштування, умови праці та проживання у державі працевлаштування; контактний номер телефону структурного підрозділу органу ліцензування, до повноважень якого належить виконання функцій у сфері ліцензування. Згідно ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Крім того, згідно ч. 2\~ст. 205 ЦК України\~правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою\~статті 203 ЦК України. Згідно до ч.1\~ст. 215 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до статті 866\~ЦК України встановлює, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема\~припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав вимоги договору, ухиляється від спілкування з позивачами, то позовні вимоги підлягають до задоволення. Також позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заподіяна і моральна шкода. Моральна шкода полягає в втраті їх життєвих зв`язків, що вимагали та вимагають від них додаткових зусиль для організації їх життя. Вони уклали договори про надання послуг, однак так і не були працевлаштовані. Змушені були шукати роботу самотужки, витрачати також кошти, чекали, що відповідач їх працевлаштує. Від такої поведінки відповідача позивачі морально страждають та визначили розмір моральної шкоди [PERSON] в розмірі 5000 грн., [PERSON] в розмірі 5000 грн., та [PERSON] в розмірі 5000 грн. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Судові витрати по справі становлять 3220,8 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved