Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 24 червня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим вони з початку 2022 року припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року за клопотанням відповідача, суд здійснив перехід до розгляду справи з викликом сторін (а.с.22), призначив судове засідання у справі. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року, за клопотанням відповідача, надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, після спливу якого примирення не відбулося. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони з 24 червня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №107 (а.с.8). Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України\~ позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Крім того, суд приймає до уваги, що у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] », у позові просила відновити їй дошлюбне « [PERSON] ». При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved