Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4443 від 19.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що такий напис не підлягає виконанню з огляду на те, що оскаржуваний напис нотаріусом вчинено з порушення вимог чинного законодавства. Нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі договору, який не посвідчено нотаріально. Також нотаріус вчиняючи цей виконавчий напис не пересвідчився про наявність чи відсутність спору щодо суми заборгованості. Відповідач надав суду відзив в якому просить в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач довідався про порушення свого права 29.10.2019 року, а за такого строк для звернення до суду з позовом закінчився 29.10.2022 року. За такого просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва перебуває виконавчий напис № 4443 виданий 19.09.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 9642,20 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий написце розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат`та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат`у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховнй Суд у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке. Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (даліПерелік). Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року № К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року. Перелік (в редакції від 29 листопада 2001 року) містить список документів на підставі яких вчиняється виконавчий напис нотаріуса і серед таких не містить вказівки на те, що виконавчий напис може бути вчинено щодо договорів, укладений в простій письмовій формі. Договір, щодо якого можливо вчинити виконавчий напис повинен бути нотаріально посвідчений. Отже, лише щодо нотаріально посвідчених договорів можливо вчинити виконавчий напис нотаріуса. Зі змісту наявного в матеріалах справи виконавчого напису вбачається, що підставою для вчинення останнього є кредитний договір № 13646-С від 15 серпня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк «Київська Русь», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Судом встановлено, що кредитний договір № 13646-С від 15 серпня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Київська Русь» не був нотаріально посвідчений.\~\~Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Переліку, тобто вимог законодавства. Стосовно безспірності сум які були стягнуті за виконавчим написом, що оспорюється, суд зазначає таке. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 09 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року у сумі 9642,20 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 5301,90 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам 3840,30 грн., плати за вчинення виконавчого напису 500 грн. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає позивач із сумою заборгованості перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» він не погоджується. Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування за період з 09 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» у сумі 9642,20 грн. Відтак сума заборгованості [PERSON] за період з 09 серпня 2018 року по 28 серпня 2019 року у сумі 9642,20 грн. не є безспірною, тому не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки \~Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ\~Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,362,559,681,728,786,1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законодавець застосував слово «продовжується», отже то він мав на увазі, що якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ\~затверджено\~Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»\~з 24 лютого 2022 року до 26 березня 2022 року. Аналогічними Законами України воєнний стан продовжувався з 26 березня 2022 року по 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 25 травня 2022 року по 23 серпня 2022 року, з 23серпня 2022 року по 21 листопада 2023 року, з 21 листопада 2022 року по 19лютого 2023 року, з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року та з 20 травня 2023 року по 18 серпня 2023 року, та з 18 серпня 2023 по 15 листопада 2023 року. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що в даній справі строк позовної давності спливав під час дії воєнного стану, тому слід вважати що вказаний строк продовжений до першого робочого дня після закінчення періоду дії в Україні воєнного стану. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Пунктами 1, 2 ч. 3ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги № 1 від 08 червня 2023 року, опис виконаних робіт від 29 серпня 2023 року При цьому, стороною позивача не надано до матеріалів справи доказів сплати позивачем 7 000 грн. за надання правової допомоги, зокрема квитанції або платіжного доручення, тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки їх понесення не доведено доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1610,40 грн. (1073 грн. 60 коп. за подання позовної заяви, 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved