Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

20 червня 2023 року позивачі звернулися до суду з відповідним позовом до Березнегуватської селищної ради, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в якому зазначили, що 22 липня 2000 року між сільськогосподарським виробничим кооперативом "Дружба" та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Того ж дня даний договір було зареєстровано на Універсальній товарній біржі "РіКо - Альянс "за №5-81. В подальшому право власності на будинок було зареєстровано за [PERSON] у Березнегуватській філії Миколаївського бюро технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] помер, проте оформити свої спадкові права на будинок після його смерті вони як дружина та син померлого не мають змоги, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. В зв`язку з викладеним позивачі просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок [ADDRESS] в рівних частках по частині за кожним. Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року у справі було замінено первісного відповідача Березнегуватську селищну раду на [PERSON] . Позивачі та їх представник - адвокат Грінченко І.В. в судове засідання не з`явились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги зменшили просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок в рівних частках по 1/3 за кожним. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 22 липня 2000 року між сільськогосподарським виробничим кооперативом «Дружба» та [PERSON] було укладено договір № 5-81 купівлі - продажу, зареєстрований того ж дня товарною біржею «РіКо -Альянс» в «Журналі реєстрації біржових угод» за № 5-81, за яким [PERSON] купив у сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» житловий будинок з будівлями, спорудами [ADDRESS] , який складається з житлового будинку позначеного на плані літерою А, житловою площею 70,4 кв.м., веранди -а, літньої кухні -Л, веранди - л, сараїв -Б,В,Г,Д,З,К, вбиральні -Ж, погреба - Е, огорожі -№1№2№», споруд - №І,ІІ (а.с.16). В подальшому, 22 липня 2000 року Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок [ADDRESS] , про що було зроблено відмітку на зворотній стороні договору (а.с.16- на звороті). [INFO] [PERSON] помер, про що Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 07 листопада 2001 року було складено відповідний актовий запис № 42 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). На день смерті разом з померлим [PERSON] були зареєстровані та проживали, його дружина [PERSON] позивачка по справі, їх син [PERSON] , щодо місця проживання їх доньки [PERSON] , відповідачки по справі, яка на час смерті батька була неповнолітньою, матеріали справи відомостей не містять (а.с.22,24). За інформацією наданою Державним нотаріальним архівом Миколаївської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась ( а.с.59-60). 10 лютого 2023 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та роз`яснено про необхідність звернення для оформлення спадщини до суду через невідповідність правовстановлюючого документу вимогам закону ( а.с.21). За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватською філією Миколаївського міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на липень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Матеріалами справи підтверджується, що договір купівлі - продажу житлового будинку у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в МБТІ, крім цього у передбаченому законом порядку вказана угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, [PERSON] за життя, на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володів ним. В силу ст.529 ЦК УРСР ( що була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статі 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , вказане нерухоме майно є об`єктом права власності, та увійшло до складу спадкового майна, що залишилось після його смерті. Враховуючи те, що нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved