Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін [PERSON] звернулася до Малинського районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якої зазначила, що з 2016 року по лютий місяць 2022 року вона проживала з відповідачем як чоловік та дружина. За час спільного проживання народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак, з лютого 2022 року сторони перестали проживати разом. На даний час позивач проживає в с. Феневичі Вишгородського району Київської області разом із донькою. Дитина знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не слідкує за її розвитком, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням; не спілкується з дочкою в обсязі необхідному для її реального самоусвідомлення, та фактично не бажає навіть зустрічатися з нею. За час окремого проживання, [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, що свідчить про відсутність бажання підтримувати будь-які стосунки з нею. На думку позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як злісне ухилення від виховання дитини батьком, без поважних на те причин, свідоме нехтування своїми обов`язками. Дитина не має до відповідача ніяких родинних відчуттів, оскільки за всі роки відповідач не приїжджав до неї, не цікавився її життям, тобто є для неї чужою людиною. Вимогами позову [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належно, жодного разу в судові засідання не з`явилася. 17.07.2023 подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечив відносно позовних вимог. Пояснив, що позивач свідомо створює перешкоди для його зустрічей з дитиною, не приймає будь-яку допомогу, телефонні номери членів його сім`ї заблокувала. Відповідач жодним чином не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Грошові кошти, в рахунок сплати аліментів, передавати позивачу він не хоче, так як вони підуть не за призначенням для дитини, а на утримання нового чоловіка [PERSON] . Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Коростенської районної військової адміністрації Житомирської області Яцько О.С., в судове засідання не з`явилась, 18.07.2023 подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повному обсязі. Представник третьої особи начальник служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області Матюшок І.Л., в судове засідання не з`явилась, 12.10.2023 подала заяву про розгляд справи без її участі, відносно позову не заперечила та надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення відповідача, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). 28 липня 2022 року Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №73, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15). Довідкою №2227 від 09.05.2023 Іванківської селищної ради підтверджено, що до складу сім`ї [PERSON] , 1993 року народження, входить чоловік - [PERSON] , 1988 року народження, син - [PERSON] , 2014 року народження, та донька - [PERSON] , 2018 року народження (а.с.8). Згідно з актом обстеження умов проживання від 12.05.2023, старостою Феневицького старостинського округу Козаченко Г.І. та діловодом [PERSON] проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] , та зазначено, що для виховання та розвитку дитини створені належні , стосунки у сім`ї добрі, виконання обов`язків по утриманню дітей задовільні (а.с.7). Відповідно до довідки-характеристики №229 від 09.05.2023, за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, скарги щодо її поведінки до старостату не надходили (а.с. 10). Згідно з характеристикою за підписом директора Феневицького ліцею Іванківської селищної ради Кравченко О.О. від 11.05.2023, [PERSON] відвідує молодшу групу дитячого садка Феневицького ліцею з 01.09.2022. Мати дівчинки, [PERSON] бере активну участь у житті садочка, в організації та проведенні заходів для дітей, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям групи, забезпечує своїй дитині належне виховання (а.с.11). Згідно з рішенням виконавчого комітету Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №533 від 21 серпня 2023 року, затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що [PERSON] злісно самоусунувся від викання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї дитини, виявляє байдужість та безвідповідальність, участі у вихованні дитини не бере, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не заперечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням (а.с.54-55). За клопотанням позивача, в судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Позивачка в період проживання з її сином вела легковажний спосіб життя. З моменту зміни свого місця проживання, вона переховує дитину від батька, не дозволяє їм зустрічатися, допомоги не приймає. Мотиви та застосовані норми права. Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні. В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача та до висновку органу опіки та піклування Іванківської селищної ради від 21.08.2023, який складено зі слів [PERSON] без відібрання пояснень в батька дитини та без перевірки фактичних обставин за місцем його проживання. Створення іншої сім`ї позивачем та наявні конфліктні відносини з відповідачем не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позбавлення батьківських прав у даному випадку є не безпідставним, і такий захід впливу за обставин, що склались, застосовувати не можна. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Положеннями статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на [PERSON] обов`язку сплачувати аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до вимог чинного законодавства. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: partial