Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк, для подання до нотаріальної конторі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , що померла [INFO] , тривалістю три місяці. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що її батьки, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [INFO] помер батько позивача [PERSON] . [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги залишились його дружина [PERSON] , діти донька [PERSON] та донька [PERSON] . На час своєї смерті батько, [PERSON] , був зареєстрований за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Після його смерті залишилась спадщина, яку прийняла мати позивача, [PERSON] , як дружина, яка проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті. [INFO] померла матір - [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] , заповіт не складала. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] спадкоємицею першої черги залишилась вона. Крім того, спадкоємицями за правом представлення є онука [PERSON] та [PERSON] , на ту частку спадщини, яка б належала б за законом їх матері, [PERSON] , яка померла раніше. Позивач 21 липня 2023 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 липня 2023р. за вих.№1124/02-31. Позивач вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , був пропущений за виключних обставин, які пов`язані з повномасштабною війною. На перше місце вийшли задачі по забезпеченню безпеки родини, виживанню під час обстрілів, збереженню та відновленню пошкодженого майна. Крім того, всі зазначені події вкрай негативно вплинули на стан здоров`я позивача. Тому тільки в червні 2023 року позивач звернулася до нотаріуса з питань оформлення спадщини після смерті батьків. В судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача надано до суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутністю, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] надали заяви, відповідно до яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та просять розгляд справи провести без їх участі. Представником Дергачівської міської ради, [PERSON] надано до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. За правилами п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а відповідно до ч.4\~ст.206 цього кодексу\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом, батьки позивача, [PERSON] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17 квітня 1957 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01 серпня 1966 року. Так, в свідоцтвах про народження батьками зазначені батько [PERSON] , мати [PERSON] . 16 листопада 1977 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у м. Харкові Палац одруження « [PERSON] », актовий запис №8. 26 листопада 1983 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Безруковській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №26. В зареєстрованому шлюбі були народжені діти донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] , актовий запис №23, та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] , актовий запис №23. 10.10.2015 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Виконавчому комітету Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №51. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що Безруківською сільською радою Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис №54 від 15 жовтня 2009 року. [INFO] померла сестра позивача, [PERSON] , про що виконавчим комітетом Кам`янопотопівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області було зроблено відповідний актовий запис №80 від 22 квітня 2022р. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги залишились його дружина [PERSON] , діти донька [PERSON] та донька [PERSON] . На час смерті [PERSON] , був зареєстрований за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Після його смерті залишилась спадщина, яку прийняла [PERSON] , як дружина, яка проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті. [INFO] померла [PERSON] , про що Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було зроблено відповідний актовий запис №413 від 04 червня 2022р. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] , заповіт не складала. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємицею першої черги залишилась позивач [PERSON] . 21 липня 2023 року, [PERSON] , отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 липня 2023р. за вих.№1124/02-31, якім державний нотаріус повідомила мені, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо з тих підстав, що за даними Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області спадщину після смерті [PERSON] , її дочка, [PERSON] , не прийняла: заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подала та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала і не була зареєстрована, (спадкова справа 204/2023), спадкоємців, які могли надати згоду щодо включення до кола спадкоємців, згідно п.2 ст.1272 ЦК України, немає, тому мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . При цьому, нотаріус повідомила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто нотаріус роз`яснила процедуру вирішення питання в судовому порядку. Позивач вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , був пропущений за виключних обставин, які пов`язані з повномасштабною війною. На перше місце вийшли задачі по забезпеченню безпеки родини, виживанню під час обстрілів, збереженню та відновленню пошкодженого майна. Крім того, всі зазначені події вкрай негативно вплинули на стан здоров`я позивача. Також позивач вказала, що з початком повномасштабного військового вторгнення місто Харків опинилось під постійними обстрілами. Тривалий час позивач не могла нікуди поїхати, але потім виїхала за межі України. Так,\~24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Відтак, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Постановою КМУ від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що була доповнена Постановою КМУ №209 від 06.03.2022 року, передбачено в п.3 «установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». 24.06.2022 Постановою КМУ № 719 до Постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 року знову винесено зміни, відповідно до п.3 яких зазначено «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Таким чином, строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] був пропущений позивачем з поважних причин. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст.1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. \~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропущення позивачем шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Разом з тим, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Проте, законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Рішення суду може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Так, суд вважає поважними наведені позивачем причини пропуску строку подачі заяви для прийняття спадщини. Вказані обставини, на думку суду, перешкодили позивачу, як спадкоємцю, вчасно звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Відмова позивачу у наданні строку для вступу у спадщину буде непропорційним втручанням у його право на отримання у власність спадкового майна. При цьому суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Враховуючи, що позивач вчасно не звернулася до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини через наявні в неї об`єктивні обставини, тому причини, через які позивач пропустила строк для прийняття спадщини, суд визнає поважними. Таким чином, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача та відповідно відновлення її законних прав як спадкоємця, що відповідатиме верховенству права, суд вважає за необхідне визначити позивачу строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, як про це просила у пред`явленому позові [PERSON] , буде достатнім строком для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved