Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

08 вересня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по справі № 686/12845/23, а саме: витрат на професійну правову допомогу у розмірі 8000 грн. та витрати на оплату судового збору по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просив зменшити розмір витрат на правову допомогу. У відповідності до вимог ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заяви з наступних підстав. Так, рішенням Хмельницького міськрайонного суду 07.09.2023 року ухваленому у справі № 668/12845/23 позов [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~адвокат Фурман\~В.В.,\~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічов О.М.\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~-задоволено. Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по справі, оскільки рішенням суду не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Представник відповідача просив зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами з 8000 грн. до 3000 грн., стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 537 грн., за подання заяви про забезпечення позовних вимог в розмірі 268,4 грн., оскільки відповідачем було визнано позовні вимоги Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Так, судом встановлено, що представником позивача разом із позовною заявою подано попередній розрахунок судових витрат, копію договору про надання правової допомоги від 18.05.2023 року та копію додаткової угоди до вказаного договору від 18.05.2023 року, із якої вбачається, що сторони погодили, що розмір гонорару (винагороди) становить 8000 грн., з яких 5000 грн. клієнт перераховує протягом трьох днів з дня підписання договору, а решту 3000 грн. протягом трьох днів з дня набрання законної сили рішення суду по даній справі. На підтвердження сплати погодженої частини гонорару представником позивача надано копію платіжної інструкції від 19.05.2023 року на суму 5000 грн. Також, долучено копію акту виконаних робіт від 06.09.2023 року. Окрім того, судом встановлено, що при направлені позовної заяви по справі № 686/12845/23 до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією №ПН272 від 22.05.2023 року. Також, позивачем подавалась заява про забезпечення позову та було сплачено судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №ПН273 від 22.05.2023 року. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення по справах «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року; «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Судом встановлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат поданий представником позивача вчасно, їх розмір підтверджено відповідними документами, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №\~\~№ 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі\~підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості\~підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи та фактично витрачений адвокатом час, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру у 5\~000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, судовий збір, у відповідності із положенням ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 536 грн. 80 коп. за подання до суду позовної заяви та у розмірі 268 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved