Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

В липні 2023 року позивач акціонерне товариство "Універсал Банк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що 4 січня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26-001/07-к, за умовами якого відповідачці було надано кредит у розмірі 50 000 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою договірних зобов`язань рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 травня 2008 року у справі № 2-398/2008 стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Універсал Банк» - 283 570,73 гривень заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі в сумі 1 700 гривень і 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. На день звернення до суду вищевказане рішення суду виконано частково, стягнуто з [PERSON] 1650 гривень, залишок становить 281 920,73 гривень. У зв`язку з наведеним, АТ «Універсал Банк» просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідачки витрати від інфляційних процесів та три проценти річних за період з 01.05.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 63 312,44 гривень, з яких: 47 926,52 гривень - інфляційні витрати, 15 385,92 гривень - три проценти річних, що підтверджується розрахунком заборгованості виконаним станом на 27 квітня 2023 року. Також позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 гривні. Представник позивача - АТ "Універсал Банк" в судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява, в якій просять справу розглядати без їх участі, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, відзиву не подала, про причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 4 січня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26-001/07-к, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 50 000 доларів США терміном на 240 місяців з датою повернення кредиту 31 грудня 2026 року та процентною ставкою 12,5 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 травня 2008 року з [PERSON] стягнуто в користь ВАТ «Універсал Банк» в особі Тернопільської філії ВАТ «Універсал Банк» 283 570,73 копійки заборгованості по кредиту, 1 700 гривень сплаченого судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. В еквівалентному відношенні гривні до долара США на час розгляду справи (505 гривень за 100 доларів США) стягнута сума боргу становила 56 152,62 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачка [PERSON] порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконала рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, втрати від інфляційних процесів за період з 01.05.2020 року по 23.02.2022 року становлять 47 926,52 гривень, три проценти річних за період з 01.05.2020 року по 23 лютого 2022 року - 15 385,92 гривень, що підтверджується розрахунком, який наданий АТ «Універсал Банк». Зазначений розрахунок суд вважає достовірним, правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачка [PERSON] порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не виконала рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 травня 2008, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню втрати від інфляційних процесів та три відсотки річних у вищевказаних розмірах. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 гривні.

Outcome: approved