Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У квітні\~2023\~року до\~суду звернулося\~ТОВ «Експрес\~Страхування» із\~позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації. В обґрунтування позову товариство зазначало, що [PERSON] , 24 квітня 2021 року, керуючим автомобілем ВАЗ 2110 д.н.з. [NUMBER] на автодорозі «Полтава-Олександрія-Кременчук» в порушення п.10.1 ПДР виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з вантажним автомобілем Scania H94 GB4 д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого останній в некерованому стані змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz GLS д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Свою вину [PERSON] визнав. Автомобіль Mercedes-Benz GLS д.н.з. [NUMBER] був застрахований ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу № 777.20.2567325 від 11.11.2020 року. Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику даного автомобіля складає 2\~621\~770, 25 грн. ТДВ «Експрес Страхування» сплатило страховане відшкодування 2\~648\~720,81 грн., що становить різницю між страховою сумою (3\~543\~670,81) і ринковою вартістю пошкодженого ТЗ ( 896\~950,00) + 2000 (евакуатор). Відповідно до\~відомостей ЦБД\~МТСБУ,\~цивільно-правова\~відповідальність власника\~автомобіля ВАЗ\~2110\~д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.04.2021 року застрахована у ТДВ «Міжнародна СК», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 130\~000 грн, франшиза 1500 грн. Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2023 року з ТДВ «Міжнародне СК» стягнуто в якості страхового відшкодування 128\~500,00 грн. Таким чином, вважають, що відповідач має відшкодувати збитки позивачу у вигляді сплати страхового відшкодування в сумі 2 520 220,81 грн., що становить різницю між сплаченим позивачем страховим відшкодуванням (2\~648\~720,81 грн.) та стягнутим страховим відшкодуванням з ТДВ «Міжнародна СК» за рішенням суду (128\~500,00 грн.). Просили стягнути з відповідача на їх користь 2\~520\~220,81 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації та судові витрати. Ухвалою судді від 11 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи, зокрема сторін по справі та третіх осіб, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 81). Ухвалою суду від 30 травня 2023 року залучено по справі третіми особами АТ «Акцент-Банк» та ТОВ «Міжнародна Страхова компанія», закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду (а.с. 128). Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача ТОВ «Експрес Страхування» не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, заявлений позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. Треті особи\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~прибули з\~невідомих суду\~причин,\~були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб ПАТ «НАСК «Оранта», ПАТ СК «Мега-Гарант», ТОВ «Кантарелл Україна», ТДВ «СК`Ю.Ес.Ай», АТ «Акцент Банк», ТОВ «Міжнародна страхова компанія» у судове засідання своїх представників не направили, керівництво яких були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, та які про причини неявки в суд своїх представників не повідомили, свого власного конкретного відношення до позову не висловили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 29\~квітня 2021\~року,\~біля 13\~год.\~15\~хв.,\~ [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~ВАЗ 2110\~д.н.з.\~ [NUMBER] на\~автошляху М-22,\~Е-584\~«Полтава-Олександрія-Кременчук»,\~порушив вимоги\~п.\~10.1.\~ПДР та\~п.\~14.2в\~ПДР,\~виїхав на\~смугу зустрічного\~руху,\~де рухався\~вантажний автомобіль\~Scania\~H94\~GB4\~д.н.з.\~ [NUMBER] під\~керуванням водія\~ [PERSON] \~та допустив\~з ним\~зіткнення передньою\~лівою частиною\~свого автомобіля\~з його\~передньою лівою\~частиною,\~внаслідок чого\~останні в\~некерованому стані\~змінив напрямок\~руху,\~виїхав на\~зустрічну смугу\~руху та\~допустив зіткнення\~з автомобілем Mercedes-Benz GLS д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON] , який рухався в колоні автомобілів за автомобілем ВАЗ 2210. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою. Свою вину [PERSON] визнав. Вказані обставини підтверджуються ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року у справі № 536/1731/21 (а.с. 24-25), довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3021120438052362, виданою УПП в місті Києві 29 квітня 2021 року (а.с. 22-23). Автомобіль Mercedes-Benz GLS д.н.з. [NUMBER] був застрахований за договором добровільного страхування транспортного засобу № 777.20.2567325, укладеного 11 листопада 2020 року між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] (а.с. 13-16). 30 квітня 2021 року [PERSON] повідомив ТДВ «Експрес Страхування» про настання страхового випадку (а.с. 64). Відповідно до\~висновку експерта\~№ 83\~від 26\~травня 2021\~року за\~результатами проведення\~автотоварознавчого дослідження,\~зробленого по\~заяві ТДВ\~«Експрес Страхування»\~від 06\~травня 2021\~року,\~вартість матеріального\~збитку (без\~врахування втрати\~товарної вартості),\~нанесеного власнику\~автомобіля Mercedes-Benz GLS д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, складає величину 2\~621\~770,25 грн. (а.с. 26-28). 31 травня 2021 року [PERSON] звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 65). 09 червня 2021 року ТДВ «Експрес Страхування» склало страховий акт № 3.21.1676-1 про виплату страхового відшкодування [PERSON] , у розмірі 2\~648\~720,81 грн., що становила різницю між страховою сумою (3 543 670,81) і ринковою вартістю пошкодженого ТЗ ( 896 950,00) + 2000 (евакуатор). Відповідно до платіжного доручення № ЦО03546 від 09 червня 2021 року, [PERSON] було перераховано 2\~648\~720,81 грн. страхового відшкодування (а.с. 67). 04 листопада 2021 року ТДВ «Експрес Страхування» направило [PERSON] претензію № 3.21.1676 з вимогою відшкодувати шкоду у розмірі 2\~648\~720,81 грн., яку відповідач отримав 15.11.2021 року (а.с. 69-70). Відповідно до відомостей ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2110 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складав 130 000 грн, франшиза 1500 грн. (а.с. 68). ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до Господарського суду Харківського області із позовом до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про стягнення 128\~500,00 грн. страхового відшкодування. Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 лютого 2023 року, вказана сума страхового відшкодування була стягнута на користь ТДВ «Експрес Страхування» (а.с. 71-73). Відповідно до ч. 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні приписи містяться у статті 993 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. На підставі статті 980 ЦК України та статті 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний Кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Спірні правовідносини, регулюються положеннями статті 27 Закону України «Про страхування» і статті 993 ЦК України. Дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію. Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 2\~520\~220,81 грн. Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відтак, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ухвала Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, відповідно до якої [PERSON] свою вину визнав та яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені ухвалою суду з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно правил статей 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 і частини 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що позивач довів наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільної відповідальності за наслідки дорожньо-транспортної події, зокрема причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завдання матеріально шкоди позивачу, які відповідачем не спростовані. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволення як такі, що виникли в порядку суброгації. Розмір заподіяних матеріальних збитків визначено як різницю між фактичним розміром шкоди та сплаченим позивачу страховим відшкодування, яка становить 2\~520\~220,81 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивач при поданні позову оплатив судовий збір в розмірі 37\~803,31 грн. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Відповідно до вказаного правила, судовий збір в розмірі 37\~803,31 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Позов розглянуто в межах заявлених вимог.

Outcome: approved