Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просив визнати недійсними договір про відступлення права вимоги № 06/07 від 06.07.2018 року та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 06.07.2018 року укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12.04.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 557-190412, згідно з яким позивач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 700000,00 грн. строком до 12.04.2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Гришиною В.І. договір іпотеки № 966- 190412/І від 19.04.2012 року, згідно якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання позивачем грошових зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка була стягнута рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року по справі 335/9238/14-ц у розмірі 1049093,11 грн., яка складалась з: 641200,00 грн. заборгованість за кредитом, 53351,38 грн. пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303059,43 грн. прострочена заборгованість по процентах; 29184,54 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22297,76 грн. заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач також зазначає, що стягнуту за рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року по справі № 335/9238/14-ц заборгованість у розмірі 1049093,11 грн. сплатив у повному обсязі, що також підтверджується постановою Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 07.09.2016 року. Позивач, посилаючись на частину третю статті 1049 ЦК України зазначає, що грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. З зазначених підстав позивач вважає, що кредитний договір № 557-190412 від 19.04.2012 року є припиненим. Оскільки відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, Позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року, які існували між ПАТ «Європейський газовий банк» та позивачем припинені сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитного договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач посилався на те, що 06.07.2018 року відповідач ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та відповідач [PERSON] , як новий кредитор, уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 06/07 на підставі п. 2.1. якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1, а новий кредитор сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно додатку № 1 до Договору № 06/07 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.07.2018 року зазначено реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а саме: кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року (позичальник [PERSON] ), договором іпотеки № 966-1904121, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гри шиною В.І. 19.04.2012 року за реєстр. № 587 (іпотекодавець [PERSON] ); договором поруки № 97-190412 від 19.04.2012 року (поручитель ТОВ «Газ інвест»). Станом на 06.07.2018 року заборгованість за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року, укладеному з позивачем [PERSON] складає 1308811,44 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 0,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами за кредитом 667383,86 грн.; заборгованість за простроченою комісією за кредитом 39996,02 грн.; заборгованість по пені 601431,56 грн. Позивач також зазначає, що з 18.11.2014 року, тобто з моменту відкликання банківської ліцензії ПАТ «Європейський газовий банк», жодних правових підстав нараховувати будь-які відсотки, комісію та пеню він права не мав. У порушення законодавства України банк неправомірно нарахував проценти за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року у розмірі 1308811,44 грн. (за період з 30.08.2015 року по 30.08.2016 року) та продав цей борг фізичній особі [PERSON] . При цьому, заміна сторони кредитора в кредитному договорі з ПАТ «Європейський газовий банк» на фізичну особу [PERSON] є незаконним, так як останній, як новий кредитор є фізичною особою, а тому за законом не наділений правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими юридичними особами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Фізична особа за своєю специфічною природою не може бути внесена до Державного реєстру фінансових установ, не може мати статусу фінансової установи, не може отримати ліцензію та/або інших дозволів на надання фінансових послуг. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь [PERSON] , як фізичної особи, яка не наділена повноваженнями та позбавлена права надавати фінансові послуги суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Аналогічна позиція щодо недійсності правочину про відступлення права вимоги за кредитним договором не фінансовій установі викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11, що за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути враховано. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 13.01.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. 02.02.20222 року на адресу суду від відповідача-1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач [PERSON] вказує, що на дату укладення спірного договору уступки (купівлі-продажу) прав вимоги № 06/07 від 06.07.2018 року ПАТ «Європейський газовий банк» перебував на стадії ліквідації. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014 року № 424 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 16.07.2014 року № 57 з 17.11.2014 року в ПАТ «Європейський газовий банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Рішенням виконавчої дирекції від 13.10.2014 року № 111 було продовжено строк тимчасової адміністрації до 17.11.2014 року. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЄВРОГАЗБАНК». На думку відповідача зазначене зумовлює те, що укладення договорів, у тому числі, відступлення прав вимоги за кредитними договорами регулюється спеціальними нормативно-правовими актами, які визначають діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів від 03.07.2017 року № 28-2886/17, Фонд гарантування вкладів дозволив будь-яким фізичним та юридичним особам без наявності ліцензії фінансової компанії брати участь у аукціонах з продажу прав вимоги за Кредитними договорами. Відповідач у відзиві, також, зазначає, що спірний договір уступки (купівлі-продажу) прав вимоги № 06/07 від 06.07.2018 року має ознаки договору купівлі-продажу прав вимоги не дивлячись на його назву і є саме договором купівлі-продажу права вимоги, а отже не може бути іншим договором, зокрема договором факторингу. Також відповідач [PERSON] стверджує, що Фонд гарантування вкладів не є особою, яка укладала договір відступлення права вимоги, з Фондом у нього не має ніяких відносин, а тому єдиними відповідачем у цій справі є він. Відповідач також у відзиві на позовну заяву посилається на те, що 18.01.2022 року він набув права власності на предмет іпотеки шляхом проведення реєстрації права власності на квартиру у приватного нотаріуса, а тому іпотеки припинилась з підстав, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а не з тих підстав, про які вказує позивач. З зазначених підстав відповідач [PERSON] просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 26.05.2023 року засобами поштового зв`язку відповідачем-2 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача-2 зазначає, що 14.11.2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи. 11.12.2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1069111087028819 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Європейський газовий банк» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «ЄВРОГАЗБАНК» припинено, у зв`язку з чим Фонд не є належним відповідачем по справі. Також відповідач зазначає, що у позивача перед банком була наявна заборгованість за кредитним договором, відповідно даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між Банком (первинним кредитором) та [PERSON] (новим кредитором) договору відступлення прав вимоги в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року, а тому договір є правомірним правочином. З зазначених підстав відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач та його представник позивача не з`явились, надали заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, у відзиві просив розглядати справу за його відсутності та у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві. В судове засідання відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Гришина В.І. та третя особа приватний нотаріус Гембарська С.І. в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутністю учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири № КМБ/01/09 від 27.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Журавльовим Д.В., позивач є власником квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Гришиною В.І. договір іпотеки № 966- 190412/І від 19.04.2012 року, згідно якого іпотекодавець передав Банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року, ухваленого по справі 335/9238/14-ц заборгованість, що утворилась у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 557-190412 від 19.04.2012 року була стягнута у розмірі 1049093,11 грн., яка складалась з: 641200,00 грн. заборгованість за кредитом, 53351,38 грн. пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303059,43 грн. прострочена заборгованість по процентах; 29184,54 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22297,76 грн. заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до постанови Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області від 07.09.2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 1049093,11 грн. було закінчено, у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу в самостійному порядку. ПАТ «Європейський газовий банк», у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором сплачена 31.08.2016 року, вважав, що залишок заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року становить 1308811,44 грн., що складається з заборгованості за простроченими процентами за кредитом 667383,86 грн.; заборгованості за простроченою комісією за кредитом 39996,02 грн.; заборгованості по пені 601431,56 грн. У подальшому ПАТ «Європейський газовий банк» відступив право вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року фізичній особі [PERSON] . Заборгованість за Кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року, станом на дату укладення договору уступки (купівлі-продажу) прав вимоги № 06/07 від 06.07.2018 року складала 1308811,44 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 0,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами за кредитом 667383,86 грн.; заборгованість за простроченою комісією за кредитом 39996,02 грн.; заборгованість по пені 601431,56 грн. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань (номер запису 10691110087028819) ПАТ «Європейський газовий банк» припинено без правонаступництва 11.12.2019 року. Відповідно до ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. В разі ліквідації банку за умови відсутності правонаступника банку за кредитним договором, зобов`язання за таким договором припиняються з дня внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку. Відповідач [PERSON] придбав право вимоги до [PERSON] , який був боржником за кредитним договором від 12.04.2012 року № 557-190412 укладеним з ПАТ «Європейський газовий банк». Придбання права вимоги здійснено за договором № 06/07 про відступлення права (купівлю-продаж) вимоги від 06.07.2018 року, згідно якого відповідач ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М., як банк та відповідач фізична особа [PERSON] , як новий кредитор уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 06/07 на підставі п. 2.1. якого банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обовязки боржників за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1, а новий кредитор сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Право на звернення позивача за даним позовом виникло з підстав того, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги потенційно може створювати для позивача права та обов`язки, оскільки за договором про відступлення права вимоги відповідач [PERSON] придбав право вимоги за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу, з огляду на що, позивач має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Положенням ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Отже, звернення позивача до суду з зазначеним позовом є належним способом захисту цивільного права, спрямованого на захист права власності, оскільки набуття відповідачем фізичною особою [PERSON] права вимоги за кредитним договором може дати підстави для звернення стягнення на майно, яке належить позивачу: квартиру [ADDRESS] . Позивач просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 06/07 від 09.07.2018 року, укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та фізичною особою [PERSON] , посилаючись на те, що заміна сторони кредитора в кредитному договорі з ПАТ «Європейський газовий банк» на фізичну особу [PERSON] є незаконним, так як останній, як новий кредитор є фізичною особою, а тому за законом не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими юридичними особами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, на що слід зазначити наступне. Згідно статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у ЦК України як вбачається зі змісту статей 512, 1077 цього Кодексу проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 ЦК України, та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. За умовами п. 2.1 договору про відступлення права вимоги від 06.07.2018 року зазначено, що ПАТ «Європейський газовий банк» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор - відповідач [PERSON] набуває у обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги Банку до позичальників, та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1. Відповідно до п. 4.1 договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, зазначено що за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього договору Новий кредитор сплачує кошти в сумі 155623,57 грн., при цьому, зі змісту додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги зазначається, що відповідач [PERSON] набув права вимоги на заборгованість: 1308811,44 грн. Зі змісту договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги вбачається, що розмір права вимоги суттєво перебільшує розмір ціни вимоги, а відтак цю різницю можна вважати платою за договором факторингу. Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права та правову позицію щодо розмежування договорів цесії та факторингу, вбачається що оскаржуваний договір відступлення права вимоги містить умови, притаманні договору факторингу. Отже, уклавши договір відступлення права вимоги за кредитними договорами відповідач ПАТ «Європейський газовий банк» отримав фінансування у розмірі 155623,57 грн., а фізична особа [PERSON] , в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Наведене свідчить про те, що укладений між ПАТ «Європейський газовий банк» та фізичною особою [PERSON] оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу. За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у правовому висновку висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), у постанові Верховного суду від 09 жовтня 2019 року у справі 686/12230/18 (провадження № 61-10160ск19), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує щодо застосування відповідних норм права. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу звернення до суду, а тому договір відступлення права вимоги № 06/07 від 06.07.2018 року укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та фізичною особою [PERSON] , підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання. У зв`язку з укладанням договорів відступлення права вимоги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., як державним реєстратором в порядку ст.ст. 3, 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» замінено іпотекодержателя по вищезазначеним договорам іпотеки з ПАТ «Європейський газовий банк» на [PERSON] шляхом винесення рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Таким чином, з огляду на те, що договори відступлення права вимоги від 06.07.2018 року є недійсними, в той час як недійсність договору має наслідком скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі такого договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо іпотекодержателя предмета іпотеки, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41938199 від 06.07.2018 року. Суд не погоджується із доводами відповідачів, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є неналежним відповідачем, оскільки на момент укладення спірних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був стороною спірних правочинів. Вказані обставини вже встановлені у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 335/9356/18 (провадження № 61-11550св20), тому в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із задоволенням позову, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved