Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 316454,79 грн., які складаються з основного боргу - 300000,00 грн., 5% за користування позикою - 15000,00 грн., 3% річних за кожен день прострочення 1454,79 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.05.2022 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що позивач надасть відповідачеві позику в сумі 300000,00 грн. строком до 15.05.2022 року. На виконання вказаної домовленості позивач передав відповідачеві вказану грошову суму, про що відповідач власноруч написав розписку та підписав договір позики. Кошти відповідач отримав під 5% за весь час користування позикою. Також між сторонами було досягнуто домовленості, що у разі прострочення виконання зобов`язання відповідач зобов`язується сплатити позивачеві 3% за кожен день прострочення. Станом на 15.05.2022 року відповідачем кошти повернуто не було та 29.06.2022 року позивач надіслав останньому лист з вимогою повернути борг, однак станом на 12.07.2022 року борг не повернуто, тому він і змушений був звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 18.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.10.2022 року призначено справу до судового розгляду по суті. 07.12.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що він не згоден з позовною заявою, оскільки коштів від [PERSON] він не отримував та ніяких домовленостей між ними взагалі не було. Розписку він написав під тиском, а договір взагалі не підписував, тому прохав відмовити у задоволенні позову. 07.12.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсними договорів позики, у якій вказав, що 07.12.2022 року ніяких домовленостей у нього із [PERSON] не було та коштів від останнього він не отримував. Розписку написав під примусом та психологічним тиском, а договір взагалі не підписував, тому прохав задовольнити його зустрічні позовні вимоги та визнати розписку недійсною, а договір неукладеним. Ухвалою суду від 08.02.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Вирішено питання про повернення до стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 31.08.2023 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] обставини, викладені у своїй позовній заяві підтримали та прохали позов задовольнити, а у зустрічному позові [PERSON] відмовити. Також позивач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні у якості свідка, вказав, що він вже давно знає відповідача як порядну людину, тому позичив йому кошти. Вказав, що останній звернувся до нього з проханням дати гроші, оскільки планував одружитися та облаштувати свій побут. 07.05.2022 року [PERSON] особисто написав розписку про отримання коштів у сумі 300000 грн. та підписав договір, однак відмовляється віддавати гроші та на його прохання повернути борг на Вайбер його телефону з невідомого номеру надійшла фотографія із зображенням його листа до [PERSON] та конверту з текстом погрозами про притягнення його до відповідальності за вимагання грошей. Вважає, що ці погрози надійшли з боку жінки яка проживає зараз з [PERSON] , оскільки саме під її впливом відповідач змінився та намагається уникнути відповідальності по поверненню боргу. Також зазначив, що ним при складанні фабули договору позики помилково було вказано місце складення с.Шепелівка, а не смт.Градизьк. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] обставини, викладені у своїй зустрічній позовній заяві підтримали та прохали зустрічний позов задовольнити, а у первісному позові [PERSON] відмовити. Також позивач за зустрічним позовом [PERSON] , допитаний у судовому засіданні у якості свідка, вказав, що 07.05.2022 року до нього приїхав [PERSON] та змусив написати розписку про отримання коштів у сумі 300000 грн., які він насправді у борг не брав. Дану розписку він написав під тиском, однак вже через неділю усвідомив що сталося та його дружина сказала йому їхати до адвоката та звертатися із заявою до правоохоронних органів. Також зазначив, що договору позики він взагалі не підписував. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 07.05.2022 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 300000,00 грн. з терміном повернення позики до 15.05.2022 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 07.05.2022 року (а.с.7-9). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний у розписці, відповідачем до суду не надано. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йом упозикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Згідно судової почеркознавчої експертизи висновком експерта за №СЕ-19/117-23/4938-ПЧ від 04.05.2023 року зазначено, що рукописний текст розписки та підпис у договорі позики виконано [PERSON] . Рукописний текст містить ознаки, які свідчать про деяку незвичність письма в момент його виконання, але наявність таких ознак у зразках почерку [PERSON] вказує на відносно постійний (звичний) характер незвичності письма [PERSON] , та яка може бути обумовлена особливостями психофізіологічної організації його письмово-рухової навички, яка впливає на його письмово-рухові функції, тобто прояв таких ознак є нормою його письмово-рухової та мовної навички (а.с.123-135). Посилання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що висновок експерта є не повним та проведений з порушеннями, не заслуговують на увагу, оскільки саме за клопотанням представника відповідача за первісним позовом було призначено у справі дану експертизу з переліком питань визначеним представником. Крім того, під час розгляду справи у судовому засіданні заслухано експерта Сколоту К.О. щодо її висновку судової почеркознавчої експертизи за №СЕ-19/117-23/4938-ПЧ від 04.05.2023 року, яка надала усні пояснення щодо правил складання висновку експерта, чим експерт керується у своїй роботі при складанні висновку та на підставі чого експерт прийшла саме до такого висновку. Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що написання розписки не доводить факту отримання [PERSON] коштів, оскільки і сам відповідач за первісним позовом вказує про те, що він власноруч писав розписку, а факт написання даної розписки під тиском ним не доведено. В матеріалах справи мається лист Кременчуцької окружної прокуратури від 20.07.2022 року №52-90/22 (а.с.62) про направлення за належністю заяви [PERSON] , однак результат розгляду заяви відсутній та взагалі не зрозуміло про які саме неправомірні дії [PERSON] йде мова. Так, судом встановлено, що 07.05.2022 року [PERSON] особисто написана розписка про отримання ним від позивача боргу у сумі 300000,00 грн., яку він зобов`язувався повернути. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 07.05.2022 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконав свої зобов`язання. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Крім того, відповідно до ст.1049,1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. За змістом статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що станом на 12.07.2022 року сума заборгованості складає 316454,79 грн., з яких: основний борг - 300000,00 грн., 5% за користування позикою - 15000,00 грн., 3% річних за кожен день прострочення 1454,79 грн. Також судом встановлено, що 29.06.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача лист з вимогою повернути борг, що підтверджується квитанцією, однак станом на 12.07.2022 року борг не повернуто (а.с.10-11). При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про стягнення суми позики підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними договорів позики, при викладених обставинах, необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved