Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

[PERSON] , 20.09.2023 звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів мотивуючи тим, що з 16.10.2017 перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають дитину [PERSON] , який проживає разом з нею на [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, що спільне життя з чоловіком не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, виховання дітей та сімейні цінності, як наслідок тривало проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до відповідача почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодних коштів на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, їй самій важко забезпечувати потреби сина, що відповідач працює, відтак має можливість та зобов`язаний надавати кошти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 2\~272 грн. 00 коп., починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 22.09.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у заяві від 20.10.2023 вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені у заяві, окрім цього зазначила, що з січня 2023 року з відповідачем разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та спільного господарства не ведуть. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у суді позивачка. Вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №\~11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із змісту заяви, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 16.10.2017 шлюб у виконавчому комітеті Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №\~13, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , сторони з січня 2023 року разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та спільного господарства не ведуть, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 20.10.2023 настоює на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заперечень щодо заявлених позивачкою вимог, не подав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Окрім цього, суд задоволює вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] , з огляду на наступне. Частиною 1 статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 і ч. 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За положеннями ст. 180, 182, 184\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) убачається, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу ЦНАП Городоцької міської ради Львівської області №\~1749 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.09.2023, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] на [ADDRESS] та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Із змісту заяви від 20.09.2023, інших матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає, значиться зареєстрованим на [ADDRESS] . При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, суд ураховує положення ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», вік дитини, її стан здоров`я та матеріальне становище, що обов`язок утримувати дітей до досягнення повноліття покладений на обох батьків, розмір витрат на дитину, про які заявила позивачка в заяві, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, що він працездатного віку, має обов`язок і може надавати утримання дитини та відсутність у справі його заперечень щодо розміру заявлених позивачкою вимог, а також інші обставини, що мають істотне значення, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2\~272 грн. 00 коп. щомісячно, який підлягає індексації згідно закону, починаючи з 20.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім вкладом відповідача в матеріальне утримання дитини. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави та позивачки відповідно, по 1\~073 грн. 60 коп. судового збору. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved