Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 21.04.2023 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.07.2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було розірвано. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на повному його утриманні. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2019 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2019 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання рідної дитини. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2023 року було витребувано висновок щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2023 року було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що мати дитини [PERSON] з 2018 року по теперішній час ніякого зв`язку з дитиною не підтримує, участі у вихованні сина не приймає, нещодавно у сина було день народження, однак відповідач навіть не привітала дитину по телефону. Просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В судовому засіданні адвокат Холудєєв Є.Б., який діє в інтересах позивача [PERSON] просив задовольнити позовну заяву та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, в 2009 році сторони одружились та проживали в с. Удобне, але з 2018 року відповідач поїхала і більше вона не поверталась, позивач [PERSON] сам виховує сина, ні відповідач [PERSON] , ні її родичі не цікавляться життям дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є кумою позивача, в 2009 році сторони одружились, але з 2018 року відповідач поїхала жити до м. Одеси, син залишився проживати з батьком [PERSON] , відповідач життям дитини не цікавиться, у відповідача вже інша родина. Син свідка спілкується з сином позивача, який розповів йому, що його мати [PERSON] його життям не цікавиться, на день народження його не привітала, навіть не подзвонила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він двоюрідний брат позивача, відповідач [PERSON] в 2019 році покинула сина і більше не спілкується з ним, участі у житті дитини не приймає. Дружина свідка працює вчителем початкових класів де навчався син позивача та йому відомо, що позивач сам повністю утримує дитину та піклується про нього, мати життям дитини не цікавиться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, вислухавши пояснення свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №26. Однак сімейне життя у сторін не склалося і рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2019 року, справа № 495/1618/19 шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2019 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до акту обстеження про фактичне не проживання особи за адресою місця проживання від 10.05.2023 року № 38, який було складено у присутності старости с. Удобне Білгород-Дністровський район Одеська область [PERSON] , депутата Маяківської сільської ради [PERSON] , та свідків [PERSON] , [PERSON] , було виявлено, що громадянка [PERSON] , починаючи з 20.03.2018 року не проживає на території села. Відповідно до довідки старости с. Удобне Білгород-Дністровський район Одеська область від 10.05.2023 року №291, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні. Відповідно до довідки Удобненського ліцею Маяківської сільської ради від 25.01.2023 року № 04, вихованням та матеріальним забезпеченням учня 7-го класу [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2018 року і по теперішній час займається його батько [PERSON] , мати [PERSON] участі у вихованні сина не приймає і навчанням не цікавиться. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2019 року, справа № 495/1618/19, мати [PERSON] зобов`язана сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2000 гривень, щомісяця, починаючи з 25.02.2019 року і до повноліття дитини. Але, з 25.02.2019 року по 28.02.2023 рік мати жодного разу не сплатила аліменти, заборгованість станом на 27.02.2023 рік складає - 98000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, який виданий Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.02.2023 року. Службою у справах дітей Маяківської сільської ради спільно з фахівцем з соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг Маяківської сільської ради» було проведено акт обстеження житлово - побутових умов позивача [PERSON] , було встановлено наступне: житлово-побутові умови відповідають нормам, будинок мебльований, в будинку чисто, продуктів харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створенні всі умови. Дитина має окрему кімнату, яка обладнана усіма необхідними меблями для повноцінного проживання, хлопчик забезпечений речами першої необхідності. Так, як мати проживає на території іншої громади Службою у справах дітей було надіслано лист від 10 травня 2023 року № 115 до Служби у справах дітей Авангардівської селищної ради, щодо надання повної інформації по гр. [PERSON] . Відповідно до проведеної роботи Служби у справах дітей Авангардівської селищної ради (лист від 30 травня 2023 року № 193), було встановлено наступне: відповідно до протоколу бесіди, який було складено у присутності начальника ССД Авангардівської селищної ради - Тарицею Н.О., головним спеціалістом ССД Авангардівської селищної ради - Двоміною А.С. та інспектором Відділу соціального захисту населення Авангардівської селищної ради - Мисливої Л.П., мати [PERSON] не згодна з тим, щоб її позбавили батьківських прав. Також було встановлено, що мати власного будинку не має і проживає у будинку батька співмешканця за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови відповідають всім нормам, в будинку охайно, продуктів харчування в достатній кількості. Мати офіційно ніде не працевлаштована, а також має проблеми з документами, а саме відсутність паспорту. Відповідно до характеристики, яку надала староста села Прилиманське, на гр. [PERSON] скарги від мешканців села не надходило. Служба у справах дітей Маяківської сільської ради Одеської області Одеський район надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який було затверджено на засіданні виконавчого комітету Маяківської сільської ради від 22.06.2023 року №12/19-2023. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок служби у справах дітей Маяківської сільської ради Одеської області Одеського району, пояснення свідків, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, суд приходить до обґрунтованого висновку що, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved