Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У серпні 2023 року ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості на суму 22 812, 61 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого і зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б. П. за № 6574 від 23 жовтня 2008 року. Як зазначає позивач, [PERSON] користується комунальними послугами з утримання будинку та прибудинкової території, які отримує в повному обсязі, однак за їх надання не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 22 812, 61 грн, нараховану за період з грудня 2021 року по 01 липня 2023 року, яку позивач просить стягнути з відповідача, вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши судовий збір 2 684, 00 грн витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 600, 00 грн. Ухвалою судді від 21 серпня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін /а. с. 86-87/. 21 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку надійшов відзив відповідача, у якому позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, серед аргументів наводячи те, що він регулярно їх сплачує, зокрема, з початку 2022 року по серпень 2023 року ним сплачено 25 994, 51 грн. Водночас відповідач визнає, що був період, коли у нього не було достатньо коштів оплатити всю суму, але частинами він все ж платив. Станом на 15 вересня 2023 року (дата відзиву), як стверджує представник відповідача, заборгованість відсутня. Окрім того, у квартирі з 2013 року ніхто не проживає, за тепло лічильником нарахування відсутні, але у щомісячних рахунках власник отримує вимогу сплатити за «витрати на функціонування СО та МЗК», «донарахування до мін. частки споживання». А, окрім цього, послався на те, що відповідач [INFO] , тому не розуміє всієї відповідальності, яку на нього покладає доросле життя. Також представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача суму понесених його довірителем витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн, посилаючись на те, що адвокат Лічман О. М. відповідачеві надав низку юридичних послуг стосовно цієї справи, а саме ще до початку розгляду - 01 вересня 2023 року звертався до ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» із адвокатським запитом. У подальшому протягом всього часу адвокат підтримує комунікацію з відповідачем стосовно справи, відслідковує можливі зміни у судовому реєстрі, планує брати участь у судових засіданнях першої та апеляційної інстанції. Одночасно представник відповідача просив зменшити суму витрат на правову допомогу, яку просить стягнути позивач, з 24 600, 00 грн до 3 000, 00 грн, аргументуючи тим, що сума є значною, а позов не потребує значних зусиль і затрат часу, предмет позову про стягнення заборгованості по несплаті комунальних послуг має багато сталої судової практики і не потребує багато часу для написання своєї правової позиції, наведення відповідних контраргументів щодо позову, вважає витрати неспірними, крім самого позову, детального опису робіт представником позивача, які він провів, квитанцій, актів виконаних робіт, надано не було. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що платіжні інструкції за № 273, 274 від 01 вересня 2023 року, № 258 від 23 серпня 2023 року, № 254 від 14 серпня 2023 року, № 322 від 28 липня 2023 року не враховано у суму нарахувань та оплат за надані послуги, оскільки оплата здійснена вже після подання позову до суду, що свідчить про наявність такої заборгованості збоку відповідача, а дії позивача щодо подання позову ґрунтувалися на нормах чинного законодавства. Представник позивача підтверджує, що дійсно у квартирі по наявним даним відключено опалення і оплата за таку послугу не нараховується, однак нараховується оплата за опалення місць загального користування по будинку, що відповідає положенням «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг», затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарств року України 22 листопада 2018 року № 315 (із змінами № 61 від 26 березня 2022 року). Новою редакцією Методики змінено порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг у будівлі / багатоквартирних будинках. Відтак обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкових мереж опалення (загально будинкові потреби опалення), повинні сплачуватися всіма співвласниками багатоквартирних будинків незалежно від наявності вузла обліку теплової енергії. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, тому суд вважає, що стан будинку та прибудинкової території залежить не тільки від наданих чи ненаданих позивачем послуг, а й від того, як відносяться мешканці будинку до своєї власності та утримують її. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. За змістом частини третьої ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Згідно з пунктом 5 частини дурної статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, згідно з частиною першою ст. 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , від імені якого діяла його мати [PERSON] як законний представник оскільки на час укладення угоди обдаровуваний був малолітнім, на підставі договору дарування квартири від 23 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б. П. і зареєстрованим за № 6574, є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з розрахунком позивача, у відповідача станом на 01 липня 2023 року утворилася заборгованість за отримані послуги, що становить 22 812, 61 грн /а. с. 8, 9-10/. Судом встановлено і сторона відповідача визнала у відповіді на відзив, додавши в якості підтвердження довідку про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період з 31 грудня 2021 року по 25 вересня 2023 року, відсутність заборгованості відповідача по оплаті за послуги станом на 25 вересня 2023 року, у підтвердження чого стороною додано відповідні квитанції до відзиву, оскільки відповідачем погашено борг, однак вже після звернення до суду із цим позовом. Відповідно до положень частини першої, другої ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про стягнення суми заборгованості у розмірі 22 812, 61 грн, нараховану за період з грудня 2021 року по 01 липня 2023 року, задоволенню не підлягає. Стосовно розподілу судових витрат між сторонами. Позивач при поданні позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, згідно з платіжною інструкцією № 3950 від 01 серпня 2023 року, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України /а. с. 7, 84/. У позовній заяві зазначено, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката - представника позивача - буде складати близько 24 600, 00 грн, додано до позовної заяви орієнтовний розрахунок у справі із вказівкою, що остаточна сума, підтверджена необхідними документами буде надана до суду у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України, копію договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2023 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1263 від 29 грудня 1998 року /а. с. 66-67, 68, 69/. Згідно з актом від 31 липня 2023 року за договором про надання правової допомоги від 01 липня 2023 року, загальна вартість наданої ТОВ «ЖЕП «Щорса» від АО «Міжнародна адвокатська група» правничої допомоги становить 9 600, 00 грн /а. с. 79/. За приписами частини першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. Представник відповідача у відзиві просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 20 000, 00 грн, однак доказів на підтвердження понесення таких витрат разом з відзивом не надано, у додатках до нього містяться, незважаючи на те, що вказано у переліку документів до відзиву, лише копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лічманом О. М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2122 від 27 січня 2005 року, видане Київською міською КДКА на підставі рішення № 16-6-14 від 27 січня 2005 року) [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2023 року № 01/09/2023, та копія згадуваного свідоцтва. Таким чином судові витрати сторони відповідача не підтверджені належними доказами, і у стягненні суми у розмірі 20 000, 00 грн з позивача на користь відповідача суд відмовляє. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed