Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договори позики у формі розписок, відповідно до яких: - 13.01.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 96657 грн. 05 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 13.07.2017; - 10.03.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 48328 грн. 52 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 10.09.2017; - 01.04.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 24164 грн. 26 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 01.10.2017; - 12.05.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 24164 грн. 26 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 12.11.2017; - 30.05.2017 позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 48328 грн. 52 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 30.10.2017. Свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів за розписками відповідач не виконав, тому позивачка звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 257753 грн. 89 коп. та 3% річних в розмірі 16111 грн. 28 коп. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 241642 грн. 61 коп., 3 % річних у розмірі 16111 грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 2577 грн. 54 коп. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року скасовано та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року дану цивільну справу передано на розгляд до Подільського районного суду міста Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. 08 липня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики до провадження та призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 жовтня 2022 року ухвалою суду клопотання представника відповідача - [PERSON] задоволено, зупинене провадження у справі до звільнення відповідача з військової служби. Ухвалою судді від 03 липня 2023 року за клопотання позивачки провадження у справі відновлено. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, в обґрунтування позовних вимог посилався на доводи, викладені у позовній заяві. В пояснення заперечень сторони відповідача щодо погашення боргу за розписками шляхом надсилання грошових коштів відповідачем на картковий рахунок позивачки пояснив, що дійсно, грошові кошти надходили на рахунок позивачки, але в призначенні платежу не зазначено було, що це на погашення зобов`язань за договорами позики, а тому вважає, що надані стороною відповідача платіжні квитанції не є доказом виконання зобов`язань. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що відповідачем у період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року виконано зобов`язання за розписками у повному обсязі шляхом надсилання на картковий рахунок позивачки грошових коштів в сумі 207465 грн., в підтвердження чого суду надано копії квитанцій, якій підтверджують виконання зобов`язань. Вислухавши пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики у формі розписок, відповідно до яких: - 13.01.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 96657 грн. 05 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 13.07.2017; - 10.03.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 48328 грн. 52 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 10.09.2017; - 01.04.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 24164 грн. 26 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 01.10.2017; - 12.05.2017 позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 24164 грн. 26 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 12.11.2017; - 30.05.2017 позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 25.11.2019 за курсом НБУ складає 48328 грн. 52 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачці позику в строк до 30.10.2017. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлені укладені між сторонами угоди згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідачем зазначено про повне погашення боргу за розписками та надано відповідні докази, які судом приймаються до уваги як належні та допустимі у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, зокрема: -згідно платіжного доручення від 19 січня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 27 січня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4020 грн.; -згідно платіжного доручення від 03 лютого 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 10 лютого 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 17 лютого 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 24 лютого 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 03 березня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 17 березня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 6000 грн.; -згідно платіжного доручення від 24 березня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 6000 грн.; -згідно платіжного доручення від 31 березня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 6000 грн.; -згідно платіжного доручення від 07 квітня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 3000 грн.; -згідно платіжного доручення від 07 квітня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 14 квітня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 7000 грн.; -згідно платіжного доручення від 21 квітня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 7000 грн.; -згідно платіжного доручення від 30 квітня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 7000 грн.; -згідно платіжного доручення від 05 травня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 7000 грн.; -згідно платіжного доручення від 30 травня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 8000 грн.; -згідно платіжного доручення від 19 травня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 8000 грн.; -згідно платіжного доручення від 02 червня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 8000 грн.; -згідно платіжного доручення від 19 січня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4000 грн.; -згідно платіжного доручення від 10 червня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 8000 грн.; -згідно платіжного доручення від 11 серпня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 4900 грн.; -згідно платіжного доручення від 11 серпня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 14500 грн.; -згідно платіжного доручення від 11 серпня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 13000 грн.; -згідно платіжного доручення від 04 вересня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 8000 грн.; -згідно платіжного доручення від 01 вересня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 12475 грн.; -згідно платіжного доручення від 01 вересня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 12500 грн.; -згідно платіжного доручення від 01 вересня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 50 грн.; -згідно платіжного доручення від 10 вересня 2017 року відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти в сумі 29020 грн., всього на загальну суму 207465 грн. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справ № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Факт отримання грошових коштів від відповідача на картковий рахунок позивачки стороною позивача не оспорюється, відтак у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання виконав частково, на загальну суму 207465 грн., а тому за вимогою позивачки суд вважає необхідним стягнути на її користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договорами позики у розмірі 50288 грн. 89 коп. (257753 грн. 89 коп. - 207465 грн.), що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України та статті 533 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакшу як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу, суд зазначає наступне. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити грошові на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Доказів повного виконання зобов`язань за розписками відповідача перед позивачкою матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу за договорами позики в сумі 50288 грн. 89 коп. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. Судом встановлено, що неповернута сума основного боргу за договорами позики складає 50288 грн. 89 коп., а тому саме на цю суми нараховується 3 % річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Так, сума розміру 3 % річних за період виникнення боргу з 10 вересня 2017 року (останній платіж, внесений відповідачем на погашення боргу) по 03 липня 2020 року (день звернення позивачки до суду із даним позовом) складає 11354 грн. 61 коп. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial