Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

22.06.2023 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 18.06.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого, відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути у повному обсязі до 18.07.2022, на підтвердження чого видав розписку, що посвідчує передання йому вказаної грошової суми. Однак, у встановлений строк відповідач не повернув грошову позику. 16.06.2023 між [PERSON] та ним, [PERSON] , було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] передав (відступив), а [PERSON] прийняв (набув) належне кредитору право вимоги до [PERSON] , зокрема, права вимагати від [PERSON] належного виконання грошових зобов`язань за договором позики, включаючи право на відсотки, пеню, штрафні санкції, фінансові та або інші санкції, пов`язані з несвоєчасним виконанням [PERSON] грошового зобов`язання. На виконання вимог п.9 вказаного договору, він направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики від 18.06.2022. Станом на момент звернення до суду, відповідач не повернув суму позики. Оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, просив у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 25000,00 доларів США, згідно ст. 625 ЦК України три відсотки річних за період з 19.07.2022 по 21.06.2023 у розмірі 694,52 доларів США та судові витрати у справі. 26.06.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.07.2023. 18.07.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 03.08.2023, на підставі п.1 ч.2. ст.223 ЦПК України. 03.08.2023 судом постановлено ухвалу, про відкладення підготовчого засідання на 14.09.2023, на підставі\~ п.7 ч.2 ст. 197 ЦПК України, п.1 ч.2. ст.223 ЦПК України, та витребування у позивача - [PERSON] оригіналу розписки [PERSON] від 18.06.2022 та договору про відступлення права вимоги від 16.06.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . 14.09.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду доказів, наданих представником позивача на виконання ухвали суду від 03.08.2023, та про закриття підготовчого провадження у справі і призначення справи до розгляду по суті на 04.10.2023. 04.10.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 25.10.2023, враховуючи першу неявку відповідача у судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, адвокат Кардаш Максим Олексійович, у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що відповідач до даного часу позику не повернув, про договір відступлення права вимоги йому відомо, адже він отримав відповідне повідомлення 26.06.2023. Також, заявив, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані до суду у встановлений ЦПК України строк. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подавав. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи,\~ встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 18 червня 2022 року між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ),\~ який зареєстрований за адресою:\~ [ADDRESS] , та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , було укладено договір позики, що підтверджується розпискою наданою представником позивача,\~ відповідно до якого відповідач отримав кошти від [PERSON] у розмірі 25000,00 доларів США зі строком повернення вказаних коштів до 18 липня 2022 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 11,20-21,48) та не спростовано відповідачем. Також, встановлено, що 16 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , було укладено Договір про відступлення права вимоги (а.с.49-50), за умовами якого [PERSON] передав (відступив), а [PERSON] прийняв (набув) належне кредитору право вимоги до [PERSON] , зокрема, права вимагати від [PERSON] належного виконання грошових зобов`язань за договором позики від 18 червня 2022 року. З матеріалів справи (а.с.9,10,49-50,61) вбачається, що на виконання вимог п.9 Договору про відступлення права вимоги, позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики від 18.06.2022, яке останній отримав 26.06.2023. Відповідач - [PERSON] у визначений договором позики строк та на вимогу нового кредитора\~ кошти не повернув, тому останній звернувся до суду з даним позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути\~ позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України\~ договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, враховуючи, що борговий документ (розписка відповідача від 18.06.2022) був наданий позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник\~ зобов`язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача кошти за договором позики у розмірі 25000,00 доларів США. Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання,\~ суд виходить з наступного. За змістом статей 1046, 1049, 192 ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, тому згідно вказаної вище розписки виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в доларах (520 доларів США), а не в національній валюті. Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Враховуючи, що за умовами договору і фактично у позику були передані долари, що в розписці зазначено про борг у доларах, що за змістом розписки позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, - то суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній у розписці сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв». Дана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду\~ при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у\~ розмірі 25000,00 доларів США. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за період з 19.07.2023 по 21.06.2023, а саме:\~ згідно ст. 625 ЦПК України 3 % річних у розмірі 694,52 долари США, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, що також передбачено п. 4 Договору про відступлення права вимоги від 16.06.2023 ( а.с.9, 49-50). Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України було продовжено, зокрема і станом на час розгляду справи. Крім того, 28.02.2022 Торгово-промислова палата України засвідчила факт форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: військову агресію РФ проти України. Також, слід зазначити, що вимога щодо сплати позики з урахуванням індексу інфляції, суперечить законодавству, адже за змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Таким чином, враховуючи зазначене, вимоги позивача, заявлені в порядку ст. 625 ЦК України, не підлягають до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому стягує з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 18 червня 2022 року в розмірі 25000,00 доларів США, а в задоволенні решти вимог слід відмовити. Згідно ч. 1 ст.\~ 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі даного позову сплачено судовий збір у розмірі 9396,13 грн (а.с.1), тому з відповідача на користь позивача стягуються дані судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 9142,15 грн.

Outcome: partial