Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання в твердій грошові сумі в розмірі 10000 гривень, щомісяця, починаючи з 01.11.2021 р. і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] . Після розірвання шлюбу між батьками він залишився проживати з матір`ю та знаходиться на її утриманні, однак цих доходів не вистачає для забезпечення його всім необхідним. Позивач зазначає, що з 01.09.2019 р. він навчався на денній формі навчання в відділенні «Ветеринарна медицина» Відокремленого структурного підрозділу «Немішаєвський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України», а з 01.09.2023 р. навчається на денній формі навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України і потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід в розмірі 38000 гривень, позивач просить стягнути з останнього аліменти в розмірі 10000 гривень. 13.09.2023 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України, за відсутності заперечень, розгляд справи проводиться в спрощеному провадженні, на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. З 01.09.2019 р. [PERSON] навчався на денній формі навчання відділення «Ветеринарна медицина» ВСП «Немішаєвський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України», а починаючи з 14.08.2023 р. є студентом денної форми навчання факультету ветеринарної медицини Національного університету біоресурсів і природокористування України. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що позивач є сином відповідача, на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, не має стабільного доходу. Навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відповідач є особою працездатного віку, і відомостей про те, що за станом здоров`я, рівнем доходів не може надавати допомогу на утримання сина суду не надано. При зверненні до суду позивач посилається на те, що відповідач має середній щомісячний дохід в розмірі 38000 гривень, однак такі обставини не підтверджені жодними доказами. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про розмір доходів відповідача, наявність у нього на праві власності майна, а отже таким обставинам не може бути надана оцінка. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що він повинен бути достатнім для забезпечення розвитку дитини. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, за відсутності доказів розміру та виду витрат, які позивач потребує на своє утримання, відомостей про доходи відповідача, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання позивача в розмірі 2500 гривень щомісяця. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2500 гривень з дня пред`явлення позову. Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Надаючи оцінку письмовим доказам, дослідженим в ході судового розгляду, суд враховує, що позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з батька, за період з 01.11.2021 р. по день звернення до суду із цим позовом, а також доказів ухилення відповідача від надання утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: partial