Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в якій просить припинити громадянину Російської Федерації [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 18220086200:01:000:0559 та 1822086200:01:000:1327 шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Також просить стягнути з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, громадин Російської Федерації [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 860307 від 11.04.2006 року, є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1822086200:01:000:0559. Також [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 860087 від 12.04.2006 року є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1822086200:01:000:1327 Дані земельні ділянки відноситься до земель сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення особистого селянського господарства. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення ним добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду. ІІ. Процедура та позиції сторін. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). Ухвалою суду від 25.09.2023 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 47). \~ \~ \~ \~У письмових поясненнях представник ГУ Держгеокадастру в Житомирській області просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі (а.с. 32-35). \~ \~ \~ \~Представником третьої особи подано письмові пояснення (а.с. 57-58), де зазначає, що ТОВ «Нібулон» не заперечує проти задоволення позовних вимог заступника керівника Житомирської окружної прокуратури. Прокурор не заперечував щодо заочного розгляду справи. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Відповідач про розгляд справи сповіщався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 29, 52), оскільки дипломатично-консульські відносини з Російською Федерацією припинені, Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року на сьогодні у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь не застосовуються. З розміщеного на сайті АТ «Укрпошта» повідомлення вбачається, що підприємством поштового зв`язку припинино доставку до/з Росії та Білорусії поштових відправлень з перших днів війни. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Правом на подання відзиву на позовні заяву відповідач не скористався. У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 337302852 від 28.06.2023 року (а.с. 6) громадянин Російської Федерації [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1822086200:01:000:0559 площею 1,2344 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с/рада Руднє-Городищенська; державна реєстрація здійснена 28.04.2014 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯБ №860307, виданий 11.04.2006 року (а.с. 7); номер запису про право: 5519838. Крім того, згідно запису про інше речове право за № 9570606 від 30.04.2015 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі, укладеного 06.04.2015 року між ТОВ «Нібулон» та [PERSON] . Зазначене також підтверджується інформацією ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 6). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 337303304 від 28.06.2023 року (а.с. 8) громадянин Російської Федерації [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1822086200:01:000:1327 площею 0,3988 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с/рада Руднє-Городищенська; державна реєстрація здійснена 28.04.2014 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯБ №860087, виданий 12.04.2006 року (а.с. 10); номер запису про право: 5520217. Крім того, згідно запису про інше речове право за № 9570312 від 30.04.2015 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі, укладеного 06.04.2015 року між ТОВ «Нібулон» та [PERSON] . Зазначене також підтверджується інформацією ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 9). Згідно довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28.04.2023 року оціночна вартість вище зазначених земельних ділянок становить 294601,95 грн (а.с. 16, 17). IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у відповідності до положень\~ст. 145 Земельного кодексу України,\~Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на повідомлення прокурора від 21.04.2023 року № 51-84-2962вих-23 про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення у тому числі в судовому порядку (а.с. 13-14), у листі від 25.04.2023 року № 10-6-0.6-1472/2-23 повідомили прокуратуру про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури (а.с. 15). Отже, у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.\~56\~ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 за схожих обставин. Відповідно до\~ст.\~1 Земельного кодексу України\~(далі\~ЗК України), земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм\~ст. 19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321\~ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~38\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), знаходяться на території України, відтак на них поширюється дія права України. У відповідності до ч. 5 ст.\~22\~ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Приписами ст.\~378\~ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ст.\~13\~Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст.\~373\~ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст. 374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст. 22, 81 ЗК України. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Згідно\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Відтак, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст. 319, 321, 374, 378 ЦК України, ст. 22, 81, 143, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на спірні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства як іноземець, тому він протягом року з часу державної реєстрації права на землю повинен був хідчужити, однак цей свій обов`язок не виконав. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст.\~145\~ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами: 18220086200:01:000:0559 площею 1,2344 га та 1822086200:01:000:1327 площею 0,3988 га, які знаходиться на території Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району Житомирської області, її не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки слід примусово припинити шляхом конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. У даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до моменту звернення позивача до суду земельну ділянку не відчужила. Зазначений перебіг подій порушує вимоги земельного законодавства України, а відтак потребує відповідного втручання у право власності відповідача задля відновлення порушеного законодавства. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року (провадження № 61-1390 св 17). V. Висновок суду. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Враховуючи наведене, позовні вимоги заступника керівника Житомирської окружної прокуратури підлягають задоволенню. VI. Розподіл судових витрат по справі. Відповідно до ст.\~133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави задоволено у повному обсязі, в силу ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури слід стягнути 4419,03 грн судового збору.

Outcome: approved