Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Дробахи А.Е. звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області суду з позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] є матір`ю. Відповідач вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням дітей не займається та ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається їх навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. В зв`язку з зазначеним звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, про що надала відповідну письмову заяву. Представник третьої особи до суду не з`явився з невідомих причин. Надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, при розгляді справи по суті покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Уразі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов задовольняє в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є двоє спільних неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вже декілька років, відповідачка фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх двох дітей. Діти перебувають на повному забезпеченні батька, позивач одноособово займається їхнім вихованням : фізичним, культурним, духовним. Згідно акту від 31.03.2020 року обстеження житлово- побутових умов вбачається, що діти проживали з батьком - [PERSON] . Зазначено, що житловий будинок є охайним та доглянутим. Зазначено, що діти забезпечені одягом, продуктами харчування та всім необхідним. З витягу протоколу № 01 від 26.06.2020 року та Рішення від 26.06.2020 року № 59 Виконавчого комітету Терешківської сільської ради, вбачається, що у матері [PERSON] , [INFO]., відібрано двох малолітніх дітей, в зв`язку з тим, що мати із вересня 2019 року самоусунулась від утримання та виховання, передавши їх біологічному батьку [PERSON] . Надалі, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.03.2021 року у справі № 545/888/20 [PERSON] визнано батьком двох неповнолітніх дітей. До 2023 року відношення матері до дітей жодним чином не змінилось, відповідачка веде себе пасивно, жодної ініціативи по відношенню до дітей про проявляє. Згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області було прийняте звернення [PERSON] про визначення місця проживання дітей з ним. Із змісту висновку вбачається, що згідно акту обстеження умов проживання від 22.06.2023 року та акту обстеження будинку від 22.06.2023 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , за адресою : [ADDRESS] . Зазначено, що діти з матір`ю не спілкуються. Як наслідок, Рішенням ВК Терешківської сільської ради від 26 липня 2023 року № 96 затверджено висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] , за адресою : [ADDRESS] .. Відповідно до характеристики з ліцею, в якому навчаються діти, останні характеризуються позитивно, є старанними учнями, ввічливими. Окрім того зазначено, що їхнім вихованням займається батько, який регулярно відвідує батьківські збори та підтримує контакт з адміністрацією закладу освіти та класним керівником. Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] . У статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27 вересня 1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають до задоволення в повному обсязі Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст. 169 Сімейного кодексу України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved