Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), треті особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради, виконавчий комітет Городенківської міської ради про позбавлення [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, зареєстрованого в [ADDRESS] , громадянина України, батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Коломия Івано-Франківської області. Підставою позову вказує невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 09 жовтня 2023 року, яке було проведено і закрито, а розгляд справи по суті призначено на 25 жовтня 2023 року. В судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. І позивач, і представники третіх осіб просили суд розглянути справу без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Аргументи учасників справи. Позиція позивачки полягала в тому, що 24 липня 2010 року відповідач зареєстрував шлюб з позивачкою, яка народила йому: [PERSON] , [INFO] . 08 грудня 2014 року рішенням Коломийського міського суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами було розірвано, а вказану дитину було залишено проживати з позивачкою. Відповідач свідомо не бере участі у вихованні та утриманні їхнього сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його підготовкою до самостійного життя не забезпечує необхідного для його розвитку харчування, медичного догляду та лікування, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та фактично умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про свідоме нехтування їх виконанням. Позиція відповідача суду не відома. Правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав. Позиція третіх осіб. Орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Городенківської міської ради) вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо вищевказаної дитини, тобто позов задовольнити. Орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Коломийської міської ради) просив розглянути справу, але свою позицію висловити не зміг, оскільки за адресою місця проживання відповідача протягом більше 4 років відповідач не проживає, через що вони не змогли обстежити його місце проживання. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками [PERSON] (а.с.9 свідоцтво про його народження). Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2014 року, шлюб між сторонами розірвано, а вказану дитину було залишено проживати із матір`ю (а.с. 10-11). Відповідно до довідок Чернятинського старостинського округу Городенківської міської ради [PERSON] , [INFO] проживає на території Чернятинського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] без місця реєстрації і в склад сім`ї входить [PERSON] , [INFO] . Також зазначено, що батько у вихованні сина участі не бере (а.с. 12 13). Згідно з витягами з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання [ADDRESS] (а.с. 14-15). Відповідно до довідки Чернятинського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Теремок» вбачається, що [PERSON] , відвідував вищевказаний заклад з 17.10.2013 року по 31 травня 2017 року за період перебування дитини в дитячому закладі [PERSON] , приводила, забирала, оплачувала харчування дитини. Батько [PERSON] протягом цього часу в дитсадок не приходив (а.с. 16). Згідно з довідкою Чернятинської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 06 лютого 2019 року та довідки Чернятинського ліцею від 02 червня 2023 року вбачається, що батько жодного разу не приходив в школу, не цікавився ні успіхами, ні вихованням сина, не відвідує батьківські збори. [PERSON] зі слів [PERSON] не було хороших відгуків про свого батька (а.с. 17,18). Довідкою комунального підприємства «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської районної ради встановлено, що мати [PERSON] за здоров`ям дитини слідкувала регулярно, медичних рекомендацій дотримувалась, вакцинації проводились згідно календаря щеплень. Батько [PERSON] , з приводу медичних питань дитини не звертався (а.с. 19). Згідно висновком ЛКК № 31/255 від 19 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] має право на одержання державної соціальної допомоги як інвалід дитинства, що також підтверджується посвідченням серії [NUMBER] в якому зазначено, що [PERSON] є інвалідом дитинства (а.с. 20-21,22). За висновком органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав» від 22.09.2023 року за № 708: доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-47). Оцінка судом правовідносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , виник цивільно-правовий спір з приводу права її дитини на отримання належного піклування про нього обома батьками, якому кореспондує обов`язок обох батьків забезпечувати таке піклування. Оцінка суду щодо права дитини. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, право дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своєї дитини не виконує, оскільки всі ці обов`язки виконує мати дитини: [PERSON] , позивач. Саме вона забезпечує отримання дитиною загальної середньої освіти, дбає про здоров`я дитини та отримання ним належної медичної допомоги, створює усі умови для їх проживання та фінансово забезпечує реалізацію потреб дитини. Більш того, батько дитини взагалі не цікавиться його життям, залишив його, втратив контакт із дитиною та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його відновлення. Тому суд вважає, що [PERSON] , як батько, дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали їй їх виконувати. Зважаючи на це, суд вважає, що право [PERSON] , на належне батьківське піклування та виховання батьком, дійсно порушується і порушується саме відповідачем. І тому, вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно його дитини, позов слід задовольнити у повному обсязі. При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачем має системний, триваючий і безперервний у часі характер. Також суд врахував думку дитини, яка спілкувались із представниками органу опіки та піклування про що вони вказали у своєму висновку, зокрема про те, що батько дитини не приділяє йому належної уваги і не розмовляв і не бачив його більше ніж 6 років, і тому доцільне позбавлення його батьківських прав. І зважаючи на це та те, що дитина є інвалідом з дитинства суд не став з метою збереження психологічного здоров`я дитини викликати дитину до суду аби не ставити йому ті самі питання, відповіді на які він вже надав, і у достовірності яких суд не бачить сумнівів. Таким чином,

Outcome: approved