Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 07.09.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з липня 2019 року по серпень 2022 року. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина зареєстрована і проживає разом з матір`ю - позивачем. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, вихованням не займається. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, оскільки [PERSON] ухиляється від батьківського обов`язку щодо утримання дитини попри неодноразові звертання [PERSON] щодо матеріальної допомоги. У зв`язку з вище наведеним, [PERSON] просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Ствердив, що на державній роботі не працює, власного житлового будинку та земельної ділянки не має, живе у будинку батьків. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила суд проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав відзив, в якому позовні вимоги визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 12-16). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 07.09.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (відповідача) та призначено справу до судового розгляду на 17.10.2023 року. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14 серпня 2019, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно витягу з реєстру Космацької територіальної громади № 2023/004273339 від 07.06.2023 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 218147 від 07.09.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов № 74 від 14.09.2023 року, виданого Брустурівським старостинським округом Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , ніде не працює, займається трудовою діяльністю у господарстві батька (а.с.14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: 2272 гривні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 2019 року по серпень 2022 року. Після розірвання шлюбу малолітня дитина сторін - син [PERSON] залишився прожити з матір`ю - позивачем. Батько дитини [PERSON] матеріальну допомогу дитині не надає, її вихованням не займається, тим самим ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку - утримання дитини. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Що стосується доводів відповідача в частині часткового визнання позову, а саме що відповідач [PERSON] ніде не працює, власного житлового будинку та земельної ділянки немає, проживає в будинку своїх батьків, то суд вважає такі доводи неспроможними. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: 2272 гривні, тобто 50 % прожиткового мінімуму для неї буде становити 1136,00 грн. Визнання позову відповідачем в частині 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, не є достатнім в умовах сьогодення для забезпечення дитини мінімально необхідними потребами: одягом, продуктами харчування, медичним обслуговуванням, дозвіллям тощо. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня. На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу, що у випадку зміни матеріального становища відповідача, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 07 вересня 2023 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1073 грн. 60 коп). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial