Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

в лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до Київської міської ради з вимогами встановити факт його постійного проживання однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з серпня 2010 року із [PERSON] , який помер [INFO] та визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя являвся власником кв. [ADDRESS] і в якій проживав до смерті. В 2010 році позивач познайомився із [PERSON] через спільних знайомих та зважаючи, що [PERSON] не мав родини, був одиноким і потребував поряд людину, яка буде допомагати і підтримувати його, позивач поселився у нього і з часом вони стали близькими людьми та проживали як брати, мали взаємні права та обов`язки, утримували квартиру, проводили ремонт, готували їжу, прибирали в квартирі, тощо. З серпня 2010 року вони проживати разом за вищевказаною адресою, позивач працював в Києві і лише їздив до дружини у Вінницьку область. В позові зазначено, що позивач та [PERSON] почали вести спільне господарство, мали спільний бюджет щодо утримання квартири, купівлі продуктів харчування, ліків та речей першої необхідності. Факт спільного проживання підтверджується актом про фактичне проживання від 30.11.2022 за підписом управителя КП Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району у м. Києві, а також показами свідків. [PERSON] також вказує, що в травні 2021 року за спільною згодою з [PERSON] були проведені ремонтні роботи в квартирі, він також здійснював оплату за споживчі комунальні послуги, а сам [PERSON] при укладанні декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги як довірену особу вказав дані позивача, кожен раз при відвідування лікарів його супроводжував [PERSON] . 18.11.2022 позивач [PERSON] протягом строку, визначеного чинним законодавством України, звернувся із заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №1110/2022, однак листом від 01.12.2022 за вих.№7810/02-14 його було повідомлено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори , що для отримання свідоцтва про спадщину йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин або факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому у зв`язку із відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на норми ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1258, 1264 ЦК України, абз.1 ч.2, ч.4 ст.3 СК України, позивач і звернувся до суду із вказаним позовом. 15 лютого 2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 20.03.2023 надійшов відзив в якому представник відповідача - Київської міської ради заперечував проти задоволення позову посилаючись, серед іншого, на ту обставину, що матеріали позову не містять копії свідоцтва про смерть [PERSON] , а наявні письмові докази у сукупності не дають підстав вважати, що позивач проживав однією сім`єю разом із спадкодавцем п`ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні 08.05.2023 задоволено клопотання про допит свідків, а також про витребування в ЦНАП ШРДА інформації щодо зареєстрованих осіб в квартирі спадкодавця і в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» інформацію про супроводження [PERSON] під час відвідування лікаря терапевта довіреною особою в період з січня 2021 по червень 2022. 31.07.2023 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки не повідомив. Вислухавши позивача та його представника, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Виходячи з предмету позову, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з 2010 року до часу відкриття спадщини, оскільки доведення факту проживання позивача та спадкодавця [PERSON] , як членів однієї сім`ї, необхідно для встановлення правового статусу позивача як спадкоємця четвертої черги за законом та отримання права на спадкове майно спадкодавця. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та за заявою [PERSON] від 01.12.2022 Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1110/2022 (а.с. 151-171). Листом від 23.12.2022 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] , що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] необхідно звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин або про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та надати до нотаріальної контори рішення суду, яке набрало законної сили (а.с. 171). Так судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце реєстрації проживання в [ADDRESS] (а.с. 77 т. 1). Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він в 2010 році він вселився в квартиру [ADDRESS] за місцем проживання гр. [PERSON] для тимчасового проживання, оскільки він працював в Києві, однак не мав житла. Вподальшому, між ними склались добрі відносини і [PERSON] запропонував разом жити і позивач буде у всьому йому допомагати, оскільки у [PERSON] були проблеми зі здоров`ям. Весь час вони вели спільне господарство, позивач передавав показники і сплачував житлово-комунальні послуги, супроводжував до лікарів, замовив та оплатив ремонтні роботи у санвузлі. На думку сторони позивача, вказані обставини свідчать про наявність взаємних прав і обов`язків між ними, що вони проживали разом як родина, тобто брати. Таким чином, позивач стверджує, що він з [PERSON] з 2010 року постійно проживали разом за вказаною адресою і зараз після смерті позивач продовжує там проживати і сплачувати житлово-комунальні послуги. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім факту постійного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування ним, участь у спільних витратах на утримання житла, ремонт, наявність встановленого порядку користування житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш ніж за п`ять років до часу відкриття спадщини. На підтвердження заявлених позовних вимог щодо проживання однією сім`єю з померлим з 2010 року по час відкриття спадщини, позивач посилається на покази свідків. Оцінюючи повідомлені свідками обставини, з урахуванням підстав, які потребують доведення в межах даного спору, суд приходить до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки не були в повній мірі обізнані про матеріальний стан позивача та [PERSON] , не повідомили суд про відомі їм обставини, які потребують доказування щодо спільного проживання позивача з [PERSON] саме як членами однієї сім`ї, а не друзів чи орендаря (наймача) з орендодавцем житла, а також ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років, придбання побутових речей, проведення ремонту в квартирі за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] з 2010 року проживав у квартирі [PERSON] , він неодноразово був в гостях, зупинявся інколи переночувати, а позивач прийхав в Київ на роботу і шукав квартиру для проживання, познайомився із [PERSON] і вони разом проживали як сім`я. Позивач жив в цій квартирі, так як йому не було де жити в Києві. Однак, свідку невідомо на яких умовах в цій квартирі проживав позивач, але знає, що позивач сплачував комунальні послуги. Зазначив, що у них гарні були відносини і свідок на своєму автомобілі підвозив [PERSON] та [PERSON] до лікарні у зв`язку з станом здоров`я останього. Однак, свідок хоч і повідомив, що в санвузлі квартирі був зроблений ремонт працівниками фірми на замовлення позивача, однак підтвердити, хто сплачував кошти за ремонт не зміг, так як йому ця обставина була невідома, як і невідома інформація чи сплачував кошти позивач [PERSON] за своє проживання в квартирі. Свідок [PERSON] повідомила, що мала неприязні стосунки з [PERSON] за його життя, є його сусідкою і знає, що позивач жив в його квартирі з 2009 -2010 років, жили як брати однією сім`єю та з появою позивача перестали збиратися різні компанії у квартирі. Померлий за життя їй розповідав, що позивач постійно у нього живе і приносить продукти харчування. Сказала, що потім і [PERSON] інколи тимчасово також проживав з ними і також приносив продукти харчування. Зазначила, що їй відома та обставина, що комунальні послуги сплачував позивач і з його появою в квартирі стало чистіше та акуратніше. Інший сусід [PERSON] , який також був допитаний в судовому засіданні, пояснив, що неодноразово бачив позивача який почав проживати з спадкодавцем у його квартирі років 10-12 потому, бачив, як позивач носив продукти харчування, возив його до лікарні. Однак зазначив, що йому невідомо на яких умовах позивач проживав у вказаній квартирі. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , знає, що з 2010 року позивач проживав в квартирі у [PERSON] який за життя їй повідомив, що буде проживати із [PERSON] , оскільки йому потрібна була допомога в побуті, так як були проблеми із ногою. Зауважила, що позивач в квартирі проживав безкоштовно, жили як родичі, [PERSON] привозив якийсь будівельний матеріал, ремонт у ванній проводився за кошти позивача, оскільки у померлого за життя була маленька пенсія. Зі слів [PERSON] знала, що кошти за комунальні послуги сплачував позивач та допомагав із продуктами харчування. Таким чином покази свідків зведено до констатації факту, що [PERSON] проживав у [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2010 року, однак доказів проживання однією сім`єю із [PERSON] весь цей період вказані свідки не підтвердили. Так, суд критично відноситься до показів свідків, як не змогли беззаперечно підтвердити, що [PERSON] проживав у [PERSON] саме на правах члена його сім`ї, адже свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що позивач сплачував комунальні платежі, водночас [PERSON] також засвідчила, що позивач проживав у квартирі безкоштовно. А щодо ремонту у санвузлі за кошти позивача, то вказане є припущенням свідка, яке базується на факті невеликого розміру пенсії [PERSON] . Вказані свідки не повідомили суду жодних деталей щодо режиму спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Також суд критично оцінює як докази ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету і долучені наступні письмові докази. Перелік виконаних робіт у квартирі [ADDRESS] від 08.05.2021 замовником яких є позивач [PERSON] на суму 3034,00 грн. і товарний чек без номеру від 22.05.2021 не свідчать про наявність спільного бюджету та ведення спільного господарства оскільки не відображають особу, яка фактично придбала товар, так і не підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонтні роботи у санвузлі, або сплачували їх вартість. Наявні в матеріалах справи виписки із медичної документації хворого, направлення на консультації та госпіталізацію [PERSON] свідчать про наявність певних проблем із здоров`ям [PERSON] , а зазначення у його декларації про вибір лікаря від 28.04.2021 прізвища позивача як довіреної особи для повідомлення у разі настання екстреного випадку, не свідчить в повній мірі про наявність сімейних стосунків між вказаними особами протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини. Також, судом критично оцінюються і надані позивачем електронні роздруковані квитанції щодо оплати комунальних послуг як доказу проживання однією сім`єю останні п`ять років, оскільки в цих роздруківках оплата стосується 2021 року і платником зазначено [PERSON] , а інші роздруковані чеки оплати комунальних послуг у вищевказаній квартирі, хоча і вказаний платником [PERSON] , однак вони містять інформацію щодо оплати за період липень-серпень 2020 року. Інші наявні копії квитанцій стосуються періоду кілька місяців в 2018 та кілька місяців 2019 років і платником зазначений [PERSON] ; також частина роздрукованих довідок про рух коштів на рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» містить інформацію про сплату позивачем комунальних послуг за період оплати осінь 2022 року, тобто після смерті [PERSON] . Крім того, суд враховує і ту обставину, що витребувані судом матеріали спадкової справи не містять копії свідоцтва про смерть [PERSON] , а відповідно до наявного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису №15194 про смерть вбачається, що 06.08.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) вчинений актовий запис про смерть [PERSON] , дата смерті [INFO] , причина смерті невідома, без ознак насильницької смерті. На питання суду позивач [PERSON] повідомив, що він не займався похованням [PERSON] , захоронення останнього здійснювалось державою, посилався на відсутність у себе свідоцтва про смерть [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно висновку Верховного Суду, викладений в постанові від 17.06.2020 року у справі №755/18012/16, про те, що для застосування положень ст.1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. В даному випадку суд окремо звертає увагу, що під час розгляду справи було з`ясовано відповідно до пояснень позивача [PERSON] , що він з 2004 року і наразі одружений із [PERSON] з якою весь час перебував і перебуває в сімейних відносинах і на вихідні дні їздив із Києва до сім`ї у м. Ямпіль Вінницької області. А тому, на думку суду, вказана обставина взагалі виключає наявність підстав для визнання факту постійного проживання позивача [PERSON] однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з серпня 2010 року із [PERSON] , який помер [INFO] , адже сам факт проживання позивача у квартирі [PERSON] з 2010 року, в даному випадку не зумовлює наявності між ними виключно сімейних відносин, враховуючи, що у позивача з 2004 року є інша сім`я, сімейні відносини із дружиною. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання як члена сім`ї з [PERSON] до його смерті, ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, які беззаперечно не свідчать про наявність чинників, що є характеризуючими ознаками сім`ї, тому відсутні підстави для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання позивача однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з серпня 2010 року із [PERSON] , який помер [INFO] . Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого [PERSON] , оскільки не встановлено факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю останні п`ять років і тому в цій частині також відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом дотримання відповідачем вимог чинного законодавства при звільненні позивача з роботи. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed