Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

24 грудня 2021 року представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (надалі\~за текстом КП «ХТМ») звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просила суд, стягнути з останнього на користь позивача вартість спожитої теплової енергії в опалювальному нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 41134,50 грн. за період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року, суму інфляційних витрат в розмірі 4513,91 грн., три відсотки річних в розмірі 1959,37 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належать нежитлові приміщення загальною площею 219,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом нежитлове приміщення). Дане приміщення оснащене централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ». Відповідач без укладання договору користується тепловою енергією, яку у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку постачає КП «Харківські теплові мережі». За період користування тепловою енергією з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року включно відповідачем спожито теплову енергію на суму 41134,50 грн. За кожний розрахунковий період відповідачу направлялись платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнане пристроями обліку теплової енергії, розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні»\~КТМ\~204 України 244-94, з урахуванням теплового навантаження. Відповідно до\~ЗУ «Про теплопостачання»\~теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Таким чином, в період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 41134,50 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надала заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, 04 січня 2023 року подав заяву про розгляд справи без його присутності. У відповідності до положень статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Канавець С.В. за реєстровим № 1019, належать нежитлові приміщення підвалу № V, VI, VII, VIII, загальною площею 219,2 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 10 листопада 2021 року позивачем направлено відповідачу договір про постачання теплової енергії № 20229 від 10 жовтня 2021 року. Дані щодо його підписання відповідачем в матеріалах справи відсутні. 30 листопада 2021 року позивачем надіслано на адресу розміщених нежитлових приміщень відповідача неоплачені рахунки за спожиту теплову енергію. Згідно з актом підключення споживача до джерела теплової енергії №\~173/19791 від 09 жовтня 2018 року здійснено підключення користувача до опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено [PERSON] . Відповідно до акту відключення споживача від джерела теплової енергії №\~173/21850 від 08 вересня 2019 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача. Згідно з актом підключення споживача до джерела теплової енергії №\~173/24184 від 07 жовтня 2019 року здійснено підключення користувача до опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено [PERSON] . Відповідно до акту відключення споживача від джерела теплової енергії №\~173/25063 від 06 квітня 2020 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача. Згідно з актом підключення споживача до джерела теплової енергії №\~173/26399 від 13 жовтня 2020 року здійснено підключення користувача до опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено [PERSON] . Відповідно до акту відключення споживача від джерела теплової енергії №\~173/28552 від 12 квітня 2021 року здійснено відключення користувача від опалення. В переліку споживачів розташованих в будинку зазначено відповідача. З досліджених матеріалів справи та встановлених обставин, суд вбачає підстави для задоволення позову. Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються\~Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими\~постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198\~(надалі за текстом Правила) та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п. 23 Правил, в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до п. 25 Правил у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії. Належні [PERSON] приміщення відносяться до нежитлового фонду, будинок під`єднано до централізованої системи теплопостачання, КП «ХТМ» в період з 01.10.2018 року по 30.04.2021 року було здійснене постачання теплової енергії, [PERSON] користувався тепловою енергією на потреби опалення. КП «ХТМ» надано до суду розрахунок нарахування за спожиту теплову енергію, відповідно до якого розмір заборгованості за надані послуги, що є предметом позову, співпадає з вартістю спожитої теплової енергії, до того ж позивачем було надано до суду розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина перша статті 628\~ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Під час дослідження письмових доказів судом не встановлено будь-який фактичних даних, з яких вбачається, що КП «ХТМ» не дотрималося процедури укладення договору та чи порушило відомчі норми при здійсненні розрахунку нарахування за спожиту теплову енергію тощо. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання»\~постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Згідно\~ст. 67 ЖК УРСР\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1\~ст. 68 ЖК УРСР\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~в редакції до 01.05.2019 року (надалі за текстом Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до\~ст. 13 Закону\~в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Статтею 20 Закону\~в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон в редакції з 01.05.2019 року) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 2\~ст. 7 Закону\~в редакції з 01.05.2019 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до\~ст. 9 Закону\~в редакції з 01.05.2019 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Великої Палати Верховного Суду (ВП ВС) від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17 (номер в ЄДРСР: 91460925) викладено наступні висновки щодо застосування норм права. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша\~статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 77 Постанови ВП ВС). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша\~статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або\~закону\~укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 78 Постанови ВП ВС). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (п. 79 Постанови ВП ВС). Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved