Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області із вище вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи тим, що 26.12.2013 за нею було зареєстровано право власності на: земельну ділянку (кадастровий номер: - 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) на підставі договору дарування (серія та номер: 689, виданий 26.12.2013 ПНКМНО Краснодембським О.А. ); - садовий будинок [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231) на підставі договору дарування (серія та номер: 690, виданий 19.12.2013 ПНКМНО Краснодембським О.А. ). 24.11.2017 приватним виконавцем Трофименко М.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №316 від 22.10.2015, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О.А., про стягнення з Позивача на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372 грн. В подальшому, в ході виконавчого провадження (на підставі згаданого виконавчого напису №316 від 22.10.2015), і було проведено електронні торги щодо реалізації земельної ділянки та будинку відповідно до протоколу №392121 від 11.03.2019, дійсність яких є предметом спору у цій справі. Також приватним виконавцем Трофименко М.М. було складено Акт про проведені електронні торги від 12.03.2019 (ВП [NUMBER]), Постанову про проведені електронні торги від 12.03.2019 (ВП [NUMBER]). Переможцем визнано [PERSON] . Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки № 304547975 від 08.07.2022 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майна на підставі Свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, серія та номер: 375, видане 13.03.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надією Романівною за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку та будинок. Згодом останній відчужив ці об`єкти нерухомості на підставі договорів купівлі-продажу, серії та номер: 705, 703, видані 21.03.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник Мариною Володимирівною - [PERSON] , яка на цей час є діючим власником. Втім, представнику позивача 01.06.2022 стало відомо про зміст постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №372/2238/17. Відповідно до згаданої постанови виконавчий напис №316 від 22.10.2015, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О.А., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто електронні торги, протокол електронних торгів, Акт про проведені електронні торги від 12.03.2019 (ВП [NUMBER]), Свідоцтво, рішення про державну реєстрацію прав власності та записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку є неправомірними, оскільки проведені/видані/здійснені на підставі та внаслідок неправомірного виконавчого напису. Що призвело до вибуття майна (земельної ділянки та будинку) із володіння законного власника - позивача. Тому, оскільки земельна ділянка та будинок вибули з володіння позивача не з її волі, а в порядку примусової реалізації майна, наявні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач просить: 1. Визнати недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «СЕТАМ» 11.03.2019 за лотом № 333560 з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) та садового будинку [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231). 2. Визнати недійсним протокол №392121 проведення електронних торгів, сформований 11.03.2019 державним підприємством «СЕТАМ» з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) та садового будинку [ADDRESS] , «Струмок Трипільської ТЕС» «садівницьке товариство» громадська організація, площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231). 3. Визнати недійсним Акт про проведені електронні торги від 12.03.2019, виданий приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком Михайлом Михайловичем на підставі Протоколу №392121 проведення електронних торгів від 11.03.2019. 4. Визнати недійсним Свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, серія та номер: 375, видане 13.03.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надією Романівною, а саме земельної ділянки (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) та садового будинку [ADDRESS] , «Струмок Трипільської ТЕС» «садівницьке товариство» громадська організація, площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231). 5. Визнати протиправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45936388 від 13.03.2019, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надії Романівни. 6. Визнати протиправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45938009 від 13.03.2019, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надії Романівни. 7. Скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30674629 від 13.03.2019, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надією Романівною, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) за [PERSON] . 8. Скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30676168 від 13.03.2019, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надією Романівною, щодо реєстрації права власності на садовий будинок [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231) за [PERSON] . 9. Витребувати з володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) земельну ділянку (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) та садовий будинок [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231). 10. Судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.09.2022 року задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] , про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження садового будинку [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231) та земельної ділянки, кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231, які зареєстровані за [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.04.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сологуба Артема Михайловича, про закриття провадження у цивільній справі № 372/2076/22 (провадження № 2-176/23). Також Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.04.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник ДП «Сетам», приватний виконавець Трофименка М.М., Іжко О.В., приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В., приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не подавали. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] - адвокат Сологуб А.М. у відзиві на позовну заяву наголосив, що на час проведення електронних торгів виконавчий напис був чинний, оскільки судом касаційної інстанції не зазначено з якого моменту виконавчий напис визнається недійсним. Також у відзиві наведені зауваження щодо обраного позивачем способу захисту. У відзиві на позовну заяву приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. проти задоволення позову заперечувала, пославшись на законність видачі нею свідоцтва про придбання майна з електронних торгів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом установлено, що 26.12.2013 за [PERSON] зареєстровано право власності на: земельну ділянку (кадастровий номер: - 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) на підставі договору дарування (серія та номер: 689, виданий 26.12.2013 ПНКМНО Краснодембським О.А. ); садовий будинок [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231) на підставі договору дарування (серія та номер: 690, виданий 19.12.2013 ПНКМНО Краснодембським О.А. ). 24.11.2017 приватним виконавцем Трофименко М.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №316 від 22.10.2015, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О.А., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372 грн. У ході виконавчого провадження (на підставі вказаного виконавчого напису №316 від 22.10.2015), проведено електронні торги щодо реалізації земельної ділянки та будинку відповідно до протоколу №392121 від 11.03.2019. При цьому приватним виконавцем Трофименко М.М. було складено Акт про проведені електронні торги від 12.03.2019 (ВП [NUMBER]), Постанову про проведені електронні торги від 12.03.2019 (ВП [NUMBER]). Переможцем визнано [PERSON] . Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки № 304547975 від 08.07.2022 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майна на підставі Свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, серія та номер: 375, видане 13.03.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Надією Романівною за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку та будинок. [PERSON] відчужив вище вказані об`єкти нерухомості на підставі договорів купівлі-продажу, серії та номер: 705, 703, видані 21.03.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник Мариною Володимирівною - [PERSON] , яка на час розгляду справи є власником. Надалі, постановою Верховного Суду від 15.12.2021 року визнано виконавчий напис від 22.10.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О. А., зареєстрований у реєстрі за № 316, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 398 372,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Суд зазначає, що представнику позивача, як вказано у позовній заяві та на підтвердження чого надано копію супровідного листа начальника відділу розгляду звернень та надання публічної інформації Верховного Суду від 01.06.2022 № 61-17496св20, була надіслана постанова Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №372/2238/17 лише 01.06.2022, після чого представнику позивача стало відомо про зміст вказаної постанови. Натомість, зазначене учасниками справи в судовому засіданні не оспорювалось. Указаною постановою Верховного Суду виконавчий напис №316 від 22.10.2015, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О.А., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. У частині четвертій статті 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Згідно статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги. Суд констатує, що постановою Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №372/2238/17 виконавчий напис №316 від 22.10.2015, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О.А., про стягнення з позивача на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, спірні електронні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення. Указане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц, Таким чином, встановивши, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу майна на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису. Відтак, у силу статей 203, 215 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів із продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256723232231) та садового будинку [ADDRESS] , площею 99 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255490132231). Щодо оскарження позивачем протоколу та акта про проведені прилюдні торги, суд зауважує наступне. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц). Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Дана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц. З огляду на те, що продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскарженню може підлягати саме відповідний правочин, а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги. Наведена правова позиція узгоджується із викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18. Таким чином, відповідні вимоги позивача про визнання недійсними протоколу й акта про проведені прилюдні торги є неналежними та неефективними через обраний спосіб захисту, що зумовлює суд у задоволенні позову в цій частині відмовити. Крім того, не є ефективним способом захисту порушеного права визнання недійсним свідоцтва про придбання майна, оскільки відновлення права позивача повною мірою охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними. Так, видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. Отже, суд дійшов висновку відмовити також у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів із підстави неналежності (неефективності) способу захисту. Як установлено судом, на час проведення оскаржуваних прилюдних торгів позивач була власником спірного нерухомого майна. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України). Оскільки спірні електронні торги проведені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису, визнаного в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, наявні правові підстави для витребування реалізованого на цих торгах майна з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідний правовий висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16. У той же час, зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що позивач також просила скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення та записи про держану реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер: 3223188400:03:004:0183, площею 0.0555 га, та садовий будинок [ADDRESS] , площею 99 кв. м. Проте, як установлено судом вище, наразі власником спірного нерухомого майна виступає [PERSON] , якій [PERSON] відчужив таке майно на підставі договорів купівлі-продажу, серії та номер: 705, 703, посвідчені 21.03.2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник Мариною Володимирівною. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про скасування рішень про держану реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне нерухоме майно слід відмовити, оскільки вказаний відповідач не виступає наразі власником такого майна. Одночасно, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є, зокрема, судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а не запису. Разом із цим, у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача. За наведених обставин, відповідні позовні вимоги про скасування записів про держану реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне нерухоме майно не визнаються судом належним способом захисту прав позивача, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Отже, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, проаналізувавши вимоги Закону, що передбачають відповідні правовідносини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. Згідно з частиною 7 статті 158 ЦПК України в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial