Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

СТОВ "Агроко" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу за договором позики та штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами було укладено договір позики №6 від 24 січня 2023 року. Згідно умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000 грн. Відповідно до п. 4.3 договору, оскільки позичальник являється працівником господарства - позикодавця, то у випадку звільнення позичальника, сума позики має бути повернута в день звільнення незалежно від закінчення 6 місячного строку. 31 березня 2023 року між позивачем та відповідачем було припинено трудові відносини. Відповідач повернув частину боргу у розмірі 1650,70 грн, а залишок суми позики у розмірі 6349,30 грн є неповернутою. З метою\~досудового врегулювання\~спору на\~адресу відповідача\~позивач направив\~претензію про\~повернення коштів.\~Дану вимогу\~залишено відповідачем\~без реагування.Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 6349,30 грн., а також судовий збір. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У судове засідання сторони не викликалися. Віповідач про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до положень ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України судрозглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Відповідно до наказу СТОВ "Агроко" № 412-к від 15 грудня 2022 року [PERSON] прийнято на посаду тваринника [PERSON] (а.с. 21). 24 січня 2023 року між СТОВ "Агроко" та [PERSON] укладено договір позики № 6 (а.с. 16). Відповідно до п. 2.1 вказаного вище договору розмір позики становить 8000 грн., строк надання позики становить 6 місяців (п.4.1 договору). Пунтком 4.3 передбачено, що оскільки позичальник являється працівником господарства - позикодавця, то у випадку звільнення позичальника з роботи з будь-яких підстав, ця сума позики має бути повернута в день звільнення незалежно від закінчення 6 місячного терміну, встановленого в п. 4.1 договору. Згідно з наказом СТОВ "Агроко" № 75-к від 31 березня 2023 року трудовий договір з [PERSON] розірвано у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України; кошти за невикористану відпустку утримати на користь товариства в рахунок погашення позики, наданої [PERSON] (а.с. 22). Відповідач отримав від позивача обумовлену договором суму позики в розмірі 8000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 25 січня 2023 року (а.с. 18). З позову вбачається, що відповідач повернув частину вказаного боргу в розмірі 1650,70 грн., а тому заборгованість складає 6349,30 грн. Частиною 1 ст.\~202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). При цьому згідно з положеннями ст.\~204\~ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З цього слідує, що відповідні договори позики є чинними та ніким неоспореними. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.ст. 525, 526, 530\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом, та суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved