Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача - адвокат Новіков О.М., 05 вересня 2023 року подав до суду дану позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь на її ж утримання під час вагітності аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви, але не більше, ніж до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги обґрунтовані тим, що 30 червня 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Навесні 2023 року позивач завагітніла, проте згодом сторони припинили спільне проживання і їх сім`я фактично розпалася. Після того як відповідач залишив вагітну дружину він перестав надавати їй будь-яку матеріальну допомогу, хоч має таку можливість. У зв`язку з вагітністю позивач несе значні додаткові матеріальні витрати на забезпечення належних умов для збереження свого здоров`я та народження здорової дитини. Ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання позивача ставить її у скрутне становище, що змушує її звернутися до суду з даним позовом. Позивач як і її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити заявлені позовні вимоги, вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Будь-які клопотання чи заяви від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 30 червня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно з довідкою №28 від 21 грудня 2023 року виданою КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради прозивач з 21 липня 2023 року перебуває у зазначеній лікарні на обліку з приводу вагітності, діагноз: вагітність 22 тижні. Довідок про доходи сторін не надано. Згідно з ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч.4 ст 49 СК України). Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч.ч.1,2, 4, 5 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Приписами ч.6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 85 СК України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини під час вагітності та дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина під час вагітності потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині під час вагітності незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є чоловіком позивача, яка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьох років, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Згідно зі ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб позивача, те, що вона обмежена у можливості самостійно працювати, у зв`язку із вагітністю, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги дружині не надає, доказів що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьохрічного віку суду не надано, відповідач є особою працездатного віку, дані щодо незадовільного його стану здоров`я чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати відстуні, суд приходить до висновку про задоволення позову , стягнення з [PERSON] на користь дружини [PERSON] аліментів на її утримання під час вагітності і до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів буде достатнім для позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Окремо суд наголошує, що рішення про стягнення аліментів на користь дружини на час її вагітності після народження дитини, в разі проживання дитини з нею, продовжує свою дію до досягнення дитиною трирічного віку, а тому потерба в ухваленні додаткового рішення відсутня (ч.5 ст. 84 СК України). Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на положення ст.141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору,судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved