Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

07 серпня 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт за яким все своє майно заповідав сину [PERSON] .. Спадкоємцями [PERSON] є позивачі: дружина померлого [PERSON] (далі Позивач-1) та син померлого [PERSON] (далі Позивач-2). До спадкового майна, що залишилось після померлого, входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований в 1964 році під час перебування померлого [PERSON] в шлюбі з Позивачем-1. Позивач-1 відмовилась від належної їй частини у спадщині покійного чоловіка на користь сина Позивача-2. За життя померлий [PERSON] не оформив відповідних правовстановлюючих документів на домоволодіння, що стало причиною відмови у видачі Позивачу-1 свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя та відмови у видачі Позивачу-2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку майна померлого. З урахуванням уточнених позовних вимог просять суд визнати за Позивачем-1 право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а Позивач-2 визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . 11 серпня 2023 року ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області позовну заяву залишено без руху. 17 серпня 2023 року позивачем подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 06 вересня 2023 року. В підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва у зв`язку з витребуванням додаткових доказів. 28.09.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явились, в позовній заяві просили розглянути справу за їх відсутності. Третя особа державний нотаріус\~Чернігівської районної\~державної нотаріальної\~контори Завалієва\~В.В.\~подала заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі. Відповідач Куликівська селищна рада подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково, просить справу розглядати без участі представника відповідача. Вказує, що в даній справі необхідно встановити факт родинних відносин між померлим [PERSON] як батьком по відношенню до свого сина [PERSON] та/або встановлення факту ідентичності позивача [PERSON] та спадкоємця за заповітом від 22.02.2006 - [PERSON] .. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази надані сторонами та матеріали спадкової справи №\~69/2011 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , які надав Державний нотаріальний архів Чернігівської області, суд приходить до наступного. [PERSON] та Позивач-1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1958 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.10). Позивач-2, є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та паспортом позивача [PERSON] в яких збігається дата народження, місце народження та по-батькові позивача. Крім того, згідно наданої суду спадкової справи № 69/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивачу [PERSON] нотаріусом 26.02.2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого батька [PERSON] , 1935 року народження, а саме на земельну ділянку. Отже факт родинних відносин між Позивачем-1 та померлим [PERSON] не заперечується нотаріусом, а тому відсутні підставі для його підтвердження, в тому числі в судовому порядку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 листопада 2010 року (а.с. 8). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 81 від 27 березня 2023 року, на день смерті [INFO] [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (а.с.11). Відповідно до витягів з погосподарських книг Орлівського старостинського округу за 1991 2025 роки, [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] значиться головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12 15). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 22 лютого 2006 секретарем Орлівської сільської ради, яким все своє майно заповідав Позивачу-2 (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема входить 1/2 частина домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до складу вказаного домоволодіння входять житловий будинок (А-1,А1-1,а-1, а-1, а1-1,а2-1,а3,а4), сарай (В-1, в-1, в1-1, Г-1, Г1-1), гараж (Б-1), погріб (Д, Д1) (а.с. 22 24) Вищевказані будівлі і споруди, що входять до складу спадщини, були побудовані в період з 1964 по 1991 рік під час перебування Позивача-1 та померлого [PERSON] в шлюбі. За життя померлий [PERSON] не ввів вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформив правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки КП «Чернігівське МБТІ» від 17.03.2023 № 351 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 20). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Cпадкоємцем за заповітом до майна померлого спадкодавця є Позивач - 2, позивач 1 відмовилась від належної їй частки спадщини. (а.с. 80) Відомості щодо інших спадкоємців, які претендують на спадщину, у спадковій справі відсутні. Спадщину після смерті батька, син спадкодавця Позивач - 2 прийняв подавши заяву до Куликівської районної державної нотаріальної контори на підставі чого було заведено спадкову справу 69/2011 (а.с.72). Разом з тим, нотаріус відмовив Позивачу-2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 19). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. Як встановлено судом з наданих позивачами доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було побудовано в період з 1964 по 1991 рік під час шлюбу [PERSON] та Позивача1. Майнові відносини, які виникли між померлим та Позивачем-1 після реєстрації шлюбу на момент побудови житлового будинку з надвірними спорудами, що входить до складу спадщини, регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР. Статтею 22 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Докази наявності рішення суду або домовленості між Позивачем-1 та померлим [PERSON] які б по іншому визначали їх частки у праві спільної сумісної власності, суду не надано. Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що Позивачу-1 на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Отже, позовні вимоги Позивача-1 про визнання за нею частки у спільному майні подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було встановлено судом, Позивач 1 відмовилась від спадщини, а Позивач 2 прийняв спадщину після померлого [PERSON] .. Наявність інших спадкоємців судом не встановлена. Отже, Позивач 2 являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину. Згідно зі ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок\~реєстрації будинків\~та домоволодінь\~у містах\~і селищах\~міського типу\~Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивачі позбавлені можливості оформити своє право нерухоме майно у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на таке майно та у зв`язку із відсутністю у позивачів документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. За таких умов, враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було збудоване до 05.08.1992 року, а саме в період з 1964 по 1991 рік під [PERSON] , але за життя ними не були оформлені правовстановлюючі документи на будинок, після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , за [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування після померлого [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved