Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

27 грудня 2022 року до Піщанського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області, про визнання факту прийняття спадщини та права власності на майно за успадкуванням, в якій позивач просить суд поновити [PERSON] строк звернення до суду, як спадкоємцеві першої черги за законом з вимогою про визнання за ним права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] ; встановити факт, що має юридичне значення - факт прийняття [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщини шляхом фактичного вступу в управління її майном, а саме: земельною часткою (паєм), яка знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (на даний час Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області) площею 2,14 га. в умовних кадастрових гектарах вартістю 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 р. №249, визнати за [PERSON] право власності внаслідок успадкування на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , а саме: на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чкалова, яка знаходиться на території Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 р. №249. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області за місцем свого постійного проживання помер батько [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - на земельну частку (пай), яка знаходилася на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (на даний час Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області) площею 2,14 га. в умовних кадастрових гектарах вартістю 8586 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень (на даний час 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок). Вказану земельну частку (пай) він успадкував, прийнявши її як спадщину шляхом фактичного вступу в управляння нею після смерті своєї сестри [PERSON] , яка помела [INFO] за місцем її постійного проживання в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області. [PERSON] був єдиним спадкоємцем спадкового майна на день смерті [PERSON] , як її рідний брат та спадкоємець другої черги за законом, згідно діючого на час відкриття спадщин Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спадкоємців першої черги не було, а спадкоємцем другої черги був лише один він. [PERSON] відразу після відкриття спадщини (у день смерті [PERSON] ) взяв її Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 та вступив в управління спадковим майном. Після спливу шести місяців він мав отримати свідоцтво про право на спадщину та в подальшому розпоряджатися нею на свій розсуд. Проте невдовзі захворів, а [INFO] помер. Коли було здійснено звернення до Піщанської державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину - на земельну частку (пай), на яку [PERSON] має право як спадкоємець першої черги за законом, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину. Мотивом відмови нотаріус зазначила, що немає підтверджень, що батько [PERSON] - [PERSON] відповідно до умов, визначених Цивільним кодексом УРСР (1963 р.), прийняв спадщину після смерті його сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Відмова мотивована також тим, що з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ) пройшло шість місяців протягом яких [PERSON] повинен був подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, проте таку заяву не подав, а відповідно до ст.ст. 1270, 1277 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2022 року її було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Кабанова М.О. про витребування спадкових справ, витребувано удержавного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шигиди І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину, витребувано удержавного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шигиди І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року продовжено строк підготовчого провадження в даній цивільній справі. 25 квітня 2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Кабанова М.О. надійшла заява про доповнення позовних вимог у справі №142/537/22 про визнання факту прийняття спадщини та права власності на майно за успадкуванням, відповідно якої позовні вимоги доповнено вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факт, що [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява обгрунтована тим, що [PERSON] дійсно постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті (час відкриття спадщини) та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . [PERSON] проживав разом з батьком, оскільки здійснював за ним догляд. У зв`язку з цим він був вимушений вийти на пенсію, що підтверджується його пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим УМВС Хмельницької області 23 квітня 2003 року, та з того часу постійно проживав разом з пристарілим, хворим батьком [PERSON] у його житлі та доглядав його до дня його смерті. Це також можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , та колишній сільський голова с. Яворівка [PERSON] , а також інші свідки - жителі с. Яворівка Тульчинського району Вінницької області. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Кабанова М.О. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно якої позовними вимогами вважати: - встановити факт, що має юридичне значення - факт прийняття [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщини шляхом фактичного вступу в управління її майном, а саме: земельною часткою (паєм), яка знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (на даний час Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області) площею 2,14 га. в умовних кадастрових гектарах вартістю 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 р. №249, - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт, що [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - визнати за [PERSON] право власності внаслідок успадкування на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , а саме: на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чкалова, яка знаходиться на території Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 р. №249. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання факту прийняття спадщини та права власності на майно за успадкуваннямта призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кабанов М.О. в судовому засіданні 19 жовтня 2023 року позовні вимоги з урахуванням їх зміни та доповнення підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в судове засідання 19 жовтня 2023 року повноважного представника не направив, проте в матеріалах справи міститься клопотання селищного голови Крижанівського О. про розгляд справи без участі учасника, в якому він просить розглянути справу без участі представника відповідача на підстаі наявних матеріалів, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с. Голубече Крижопільського району Вінницької області, а зареєстрований в с. Яворівка Тульчинського району Вінницької області. Вказав, що позивач по справі [PERSON] його родичем не являється, проте він доглядав за [PERSON] , а [PERSON] приходив до неї, бо вона була йому родичкою. Також зазначив, що позивача [PERSON] останній раз бачив в 2004 році на похоронах його батька [PERSON] . До цього позивач [PERSON] приїхав в село в 2003 році, проживав разом з батьком та доглядав за ним до його смерті. Крім того, свідок сказав, що за [PERSON] до смерті доглядали її племінниці [PERSON] та [PERSON] , які потім проводили її похованні, а в цьому їм допомагав [PERSON] . Вказав, що його баба була сестрою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , який помер в 1995 році. [PERSON] проживала в сусідньому будинку з будинком його матері [PERSON] . На даний час будинок [PERSON] в силу часу розвалився. Після її смерті її будинком ніхто не користувався, речі з нього ніхто не забирав. Після того як помер [PERSON] в 2004 році, який був братом [PERSON] , його син [PERSON] попросив його дивитися за будинком батька, бо він поїхав жити в інше місце. Пізніше, коли [PERSON] приїжджав до батьківського дому, то передав [PERSON] сертифікат на змельну частку (пай), яка належала [PERSON] , для того, щоб вона оформила на себе пай, та була племінницею [PERSON] та доглядала її перед смертю. [PERSON] розпочала оформлювати право на пай, подала позовну заяву до суду, проте померла до того, як суд виніс рішення. Після цього, він як спадкоємець теж звернувся до суду з позовом, проте йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с. Яворівка Тульчинського району, а позивач по справі являється його односельчанином. Вказав, що був сільським головою в с. Яворівка з 1998 року по 2010 рік, а тому йому відомо, що позивач [PERSON] з 1998 року проживав разом з батьками, оскільки вони були похилого віку та він доглядав за ними, здійснював поховання після їхньої смерті. В селі [PERSON] проживав до дня смерті батька, після чого переїхав. Також свідок вказав, що позивач [PERSON] неодноразово приходив в сільську раду з питання переоформлення сертифікату на земельну частку (пай), який належав [PERSON] , на земельну ділянку. Також свідок вказав, що [PERSON] була родичкою [PERSON] періодично проживала в нього, бо була похилого віку, а також в період коли в її будинку сталася пожежа. Капустяни доглядали за [PERSON] . Після її смерті частику майна, яке були в її будику забрали собі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в с. Яворівка Тульчинського району Вінницької області, позивач по справі [PERSON] являється її далеким родичем. Зазначила, що [PERSON] проживала в с. Яворівка в окремому будинку, та в силу віку та стану здоров`я потребувала стороннього догляду. Коли в 2000 році померла її тітка [PERSON] , то вона разом із сестрою [PERSON] та [PERSON] , який доводився братом [PERSON] , перебирали документи в неї в будинку та знайшли сертифікат на земельну частку (пай), який віддали [PERSON] . Потім після смерті [PERSON] , коли вона приходила до [PERSON] в гості, то він показував їй, що забрав з будинку [PERSON] деякі речі, шафу, скриню, пральну машину, а сам будинок [PERSON] [PERSON] почав розбирати на буд.матеріали. Потім коли [PERSON] захворів його син [PERSON] переїхав до нього та проживав разом з ним приблизно рік до його смерті. Після смерті [PERSON] вони прибирали в його будинку та знайшли сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] , який на даний час знаходиться у позивача. Суд, заслухавши представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницьокої області № 102 від 08 вересня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , проживала одиноко (а.с.8) Відповідно до довідки відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 836/18-22 від 09 вересня 2022 року, за [PERSON] рахується змемльна частка (пай) на території Яворівської сільської ради у КСП ім.. Чкалова с. Яворівка, площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 73203,14 грн, згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 249 від 18.11.1996 року видано сертифікат серії ВН № 0106792 (а.с.12). З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0106792 виданого 26 грудня 1996 року головою Піщанської РДА, [PERSON] як члену колективного сільськогосподарського підприємства на підставі рішення Піщанської РДА від 18 листопада 1996 № 249, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Чкалова, розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.11) З долучених до позовної заяви письмових доказів, а саме Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00036688769 від 01 вересня 2022 року слідує, що [PERSON] до реєстрації шлюбу 27 травня 1953 року з [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.14) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області (а.с.18) Відповідно до Ввитягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00036685102 від 31 серпня 2023 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.15) З копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] слідує, що батьками останнього зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.19) Згідно даних зазначених у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00036684781 від 31 серпня 2022 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 101 від 07 вересня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживав одиноко (а.с.8) Також судом встановлено, що [INFO] в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17) 22 грудня 2022 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шигидою І. В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] через неподання документів, які підтверджують прийняття спадщини [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , та прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] та неподання правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.25-26). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після її смерті поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час смерті [PERSON] ) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачає, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з відповіді завідуючої Піщанською державною нотаріальною конторою Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. від 17 лютого 2023 року № 25/01-16, наданої на запит суду, за наявними в нотаріальній конторі відомостями спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не відкривалась (а.с.61) Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71522628 від 17 лютого 2023 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.62). Разом з тим під час судового розгляду було встановлено наявність у [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] , а саме свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ XVI № 008723, виданого 27 червня 2002 року Яворівською сільською радою, відповідно до якого [PERSON] має право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Чкалова реорганізованого в ПСП «Злагода» с. Яворівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 16 травня 2000 року та частка [PERSON] визначена у розмірі 2891 гривень або 0,113 відсотків (а.с.13), а також оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0106792 . Крім того, поясненнями свідків підтверджено, що спадкоємцем [PERSON] було взято майно спадкодавця [PERSON] , яке перебувало в її будинку, а також вчининялися дії по володінню вказаним будинком. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , являвся рідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] та відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем другої черги на її майно, показами свідків та наданими суду письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті його сестри [PERSON] , а саме взяв собі майно спадкодавця, а також підтверджено наявність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення та вважає за можливе встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її братом - батьком позивача - [PERSON] . Досліджені судом докази підтверджують та встановленні судом обставини дають підстави вважати, що [PERSON] , який являється рідним братом [PERSON] та є відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем другої черги на її спадщину, до якої входить в тому числі і право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , прийняв спадщину після смерті сестри шляхом вступу в управління, розпорядження і користування цим майном. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тобто, до предмету доказування за даним позовом налажать і обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем після смерті свого батька [PERSON] . Під час судового розгляду судом було встановлено, що позивач по справі [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] тобто станом 30 червня 2004 року проживав в [ADDRESS] , разом із спадкодавцем. Таким чином, факт прийняття спадкоємцем за законом [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом встановлено, що [PERSON] проживав із спадкодавцем на день його смерті, тобто [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а тому вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту, що [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню судом. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають:колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств,сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі наданих суду та досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] , який являється братом [PERSON] , помелої [INFO] , та відповідно до ст. 530 ЦК УРСР являється спадкоємцем другої черги на її майно, який за відсутності інших спадкоємців за правилами статті 549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини, прийняв спадщину після смерті сестри шляхом вступу в управління, розпорядження і користування її майно, в тому числі, і земельною часткою (паєм), яка належала [PERSON] , а тому відповідно до положень ст.. 1218 ЦК України вказане право на земельну частку (пай) входиться до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . За таких умов, враховуючи, що померлій [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) в КСП ім.. Чкалова с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, а [PERSON] як спадкоємець за законом другої черги прийняв спадщину після її смерті у встановленому законом порядку, однак не оформивши спадкових прав на належне померлій сестрі майно помер, спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв його син [PERSON] , який проживав разом з ним на день смерті, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності внаслідок спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , а саме: на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чкалова, яка знаходиться на території Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 73203 (сімдесят три тисячі двісті три) гривні 14 копійок, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0106792 на ім`я [PERSON] , виданого на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 р. №249, підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved