Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 15 лютого 2006 року. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 4,8454 га з цільовим призначення для ведення товарного сільського господарського виробництва, земельна ділянка розташована на території Садівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ХР №089205 від 09.12.2002 року. Позивач зазначив, що звертався до нотаріальної контори з метою отримання спадщини, однак йому було відмовлено та роз?яснено, що між ним та покійною матір?ю не підтверджено факт родинних зв?язків, у зв?язку з чим він звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.09.2018 року (справа №629/3398/18) встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , померла [INFO] , є його матір?ю. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В подальшому він знову звернувся до нотаріальної контори, проте 29 листопада 2019 року, державним нотаріусом Мірошниченко О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де було зазначено, що факт прийняття спадщини спадкоємцем встановити неможливо, оскільки на день смерті спадкодавця він постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому я звернувся до Лозівського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом (справа №629/2590/21), однак враховуючи його вік та низку захворювань, характерних для його віку почав постійно хворіти, не було сил, самостійно 19.05.2021 року, звернувся до суду з заявою про відкликання позовної заяви та вирішення питання про повернення судового збору. Ухвалою суду від 20.05.2021 року позовну заяву позивачу було повернуто та він вирішив, що з позовом слід звернутись після закінчення епідемії коронавірусу «COVID-19». Однак, як вказує позивача, потім розпочалась війна. [PERSON] зазначає, що не знав про існування спадкового майна після смерті матері та були відсутні документи, які необхідно подати для прийняття спадщини. Зважаючи на вище вказане, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, відповідач надано час для подання відзиву. 18.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача вказала, що позивач звернувся до суду для отримання додаткового строку для прийняття спадщини через 17 років після смерті спадкодавця, рік, в якому він дізнався про спадкове майно ним не вказується, як і дата першого звернення до нотаріуса. Представник зазначила, що юридична необізнаність особи про наявність спадкового майна не може бути поважною причиною для надання додаткового строку. Також представник вказувала на те, що посилання позивача на епідемію та війну є безпідставними, оскільки вони завадили йому протягом цього часу звертатись до Близнюківського районного суду Харківської області з позовами. Враховуючи вище вказане, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання з`явився, наполягав на задоволенні позову. Представник Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання зявилася, проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню на таких підставах. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.6). Померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю належала земельна ділянка, розміром 4, 8454 га, яка розташована на території Садівської сільської ради КСП ім.Леніна, про що свідчить копія державного акта(а.с.7-8). 29.11.2019 року постановою нотаріуса Мірошниченко О.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] через те, що у строк, встановлений законом, спадкоємець з заявою до нотаріальної контори не звертався, факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини не доведений. Поважними причинами не прийняття в встановлений законом строк спадщини після смерті [PERSON] позивач вказав: -відсутність необхідних документів; - вік та низку захворювань; -епідемію; -введення в Україні воєнного стану. Зважаючи на вище викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини в шестимісячний строк не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутися до суду з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, як на підставу поважності пропуску строку звернення вказував на відсутність необхідних документів, воєнний стан, епідемію, вік та низку захворювань. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що жодних доказів родинних звязків з померлою чи проживання з померлою позивачем надано не було. Крім того, з моменту смерті [PERSON] пройшло понад 17 років. Так, доказів наявності захворювань, які унеможливили б збір документів та звернення до нотаріуса у строк, встановлений законом, [PERSON] суду не надав. Також ним не надано доказів того, що він не знав про наявність спадкового майна протягом всіх років і не зрозуміло, коли саме дізнався. Щодо посилань на епідемію та воєнний стан, суд не може врахувати їх, оскільки до початку епідемії та введення воєнного стану було багато років, упродовж яких позивач міг зібрати документи та звернутися до нотаріуса та до суду. Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, беручи до уваги відзив відповідача, зважаючи на те, що з моменту смерті спадкодавця пройшло понад 17 років, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed