Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича, просить визнати незаконним та скасувати висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р. про визначення ідеальних долей між співвласниками [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на частку в розмірі 18/25 на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , індексний №48303462 від 19.08.2019р., яке було прийнято приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т.; скасувати державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 18/25 на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , яка була зареєстрована 19.08.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т.; визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної власності на будинок [ADDRESS] становить , визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №4610137200:08:011:0079, площею 0,0523 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , становить . Ухвалами від 05.11.2021 та від 08.12.2021 відмовлено в задоволенні заяв [PERSON] про забезпечення позову, остання з яких скасована постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2022, якою заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 18/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , в задоволенні решти вимог заяви - відмовлено. Ухвалою від 16.12.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання 17.01.2022, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 07.12.2022. 19.05.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а 31.05.2022 від позивача відповідь на відзив. Ухвалою підготовчого засідання від 06.07.2022 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та постановлено зобов`язати Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» подати до суду протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали, інвентаризаційну справу за адресою: [ADDRESS] , яка надійшла на адресу суду 31.08.2022. В підготовчому засіданні 13.09.2022 задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків. Ухвалою підготовчого засідання від 07.12.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.12.2022, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 11.10.2023. Крім цього, в судовому засіданні 28.03.2023 долучено до матеріалів справи представлені представником позивача письмові докази, зокрема акт за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Р.Т. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, у яких зазначили, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку та земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:08:011:0079, площею 0,0523 га, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , які належали померлій на підставі свідоцтва на право власності від 27.06.1978 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від 03.06.2013. Інша 1/2 частка будинку та земельної ділянки належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 09.12.1988 між ним та покійною [PERSON] , який було посвідчено державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Долинською М.С. Відповідно до заповіту від 18.04.2016, який посвідчено приватним нотаріусом Гавриловою В.А., мати заповідала позивачу належну їй 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . У визначений законодавством шестимісячний термін позивач звернувся до приватного нотаріуса Гаврилової В.А. із заявою про прийняття спадщини; нотаріусом було заведено спадкову справу за №62390300 (номер у нотаріуса 9/2018), що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.05.2018р. Проте, відповідач теж подав заяву про прийняття спадщини на підставі ч.1 ст. 1241 ЦК України, претендуючи як повнолітній непрацездатний за віком син спадкодавиці на обов?язкову частку у спадщині. Позивачем було подано позов до [PERSON] про усунення від права на спадкування, визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування, поділ будинковолодіння. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 22.01.2020 позовні вимоги до [PERSON] було роз?єднано у два окремих провадження: окремо про усунення від права на спадкування, у задоволенні яких було відмовлено рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03.06.2021, а також про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування, та окремо поділ будинковолодіння, провадження у якій зупинено до вирішення цієї справи. В ході розгляду вищевказаної справи, на одному із судових засідань відповідачем було долучено до матеріалів справи копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2019 про те, що на його ім?я зареєстровано на праві власності 18/25 часток будинку [ADDRESS] і саме тоді позивач дізнався, що відповідач володіє не 1/2 часткою будинку по [ADDRESS] , а 1/2 відповідно до договору дарування та 18/25 частками відповідно до державної реєстрації проведеної нотаріусом Гусаком Р.Т. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.08.2019 за [PERSON] було зареєстровано 18/25 часток будинку [ADDRESS] . Вказану реєстрацію було проведено приватним нотаріусом Гусаком Романом Тадейовичем, підставою виникнення права власності вказано: довідку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №81 від 11.07.2019, висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995, рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №209 від 14.03.1989 та договір дарування №4113 від 09.12.1988, посвідчений Четвертою львівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до вказаного договору дарування [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар половину цегляного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , розміщеного на земельній ділянці площею 589,6 кв.м. та складається в цілому з чотирьох кімнат жилою площею 68,4 кв.м. та однієї кухні. До будинку відносяться: цегляний гараж Б, дерев`яний навіс Б, дерев`яний навіс В, металеві ворота I, сітчата огорожа І, криниця з бетонних кілець К, асфальтова відмостка І. Сторони домовилися, що в користування обдарованого переходять: дві жилі кімнати площами: 15,7 кв. м., 15,7 кв.м., тамбур площею 7,3 кв.м. та підвал площею 6,5 кв.м., позначені в плані, виготовленому Львівським МБТІ 04.10.1985, відповідними цифрами : 1-8, 1-9, 1-7, ІІІ. В подальшому рішенням Червоноармійської районної ради народних депутатів мЛьвова №209 від 14.03.1989 відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на здійснення добудови до будинку без влаштування ванни і туалету згідно розроблених проектних пропозицій. Розмір добудови 6,0?3,6 м. Після цього, 1/2 частина будинку, яка належить [PERSON] буде складатися з двох жилих кімнат площею 31,4 кв.м. (15,7 +15,7), кухні пл.9,9 кв. м., двох коридорів пл.6,3 кв.м. і 7,3 кв.м., приміщення площею 2,4 кв.м. і 1,8 кв.м. [PERSON] було зобов?язано: протягом двох місяців з дня прийняття рішення виготовити у Львівському філіалі інститут «Укржитлорампроект» проектну документацію на добудову до будинку і погодити її в АПУ м.Львова та здійснити добудову і здати в експлуатацію на протязі трьох років з дня погодження проектної документації. Згодом, 23.11.1995 розпорядженням Личаківської районної адміністрації №1309 було затверджено висновок міжвідомчої комісії про те, що технічно можливо завершити розпочату самовільну двоповерхову добудову до будинку, після чого квартира [ADDRESS] не є поділеним на квартири) буде складатися з двох житлових кімнат площею 16,10 м.кв. і площею 30,20 м.кв, кухні площею 17,30 м.кв, коридору площею 7,30 м. кв., ванни площею 3,70 м кв на першому поверсі та двох житлових кімнат площею 26,80 м.кв. і площею 13,50 м.кв., холу площею 18,70 м.кв., коридору площею 5,90 м.кв. на другому поверсі. Проте, 27.05.1995, тобто ще до розпорядження Личаківської районної адміністрації від 23.11.1995, Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації було посвідчено висновок №910 про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку [ADDRESS] , начебто за зверненням [PERSON] та [PERSON] з просьбою визначити ідеальні долі між ними на будинок [ADDRESS] . Інвентаризаційна справа на будинок не містить у собі жодних звернень чи заяв власників будинку [PERSON] та [PERSON] про визначення ідеальних долей будинку. Більше цього, вказаним висновком, на підставі якого в подальшому 19.08.2019 за відповідачем було зареєстровано право власності на 18/25 часток у будинку, було визначено за [PERSON] 7/25 частин будинку, а за [PERSON] 18/25 частин будинку. При розрахунку ідеальної частки [PERSON] в будинку було взято до уваги на той час ще не узаконені площі, тобто самовільне будівництво право власності на яке на той час Городечний ... не мав, а саме: кухня площею 17,3 м.кв., кімната площею 30,3 м.кв., кімната площею 16,1 м.кв., холу площею 18,7 м.кв. коридору площею 5,9 м.кв. , кімнати площею 13,5 м. кв., кімнати площею 26,8 м. кв., дозвіл на добудову яких фактично було узаконено розпорядженням Личаківської районної адміністрації №1809 від 23.11.1995, тобто лише через 6 місяців після даного висновку Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р. А отже, фактично на момент складання висновку про визначення долей [PERSON] не володів правом власності на самовільно двоповерхову добудову до будинку, у зв?язку з чим у нього не було права збільшувати свою частку у будинку. Крім цього, не було і волевиявлення [PERSON] щодо визначення за нею 7/25 частин будинку, оскільки жодних заяв чи договорів такого характеру нею підписано не було. Фактично здійснена [PERSON] реконструкція будинку у вигляді добудов була проведена з порушенням встановленого порядку. В результаті реконструкцій (добудов) загальна площа будинку збільшилась з 137,6 кв.м до 266,6 кв.м, житлова площа збільшилась з 68,4 кв.м до 123,6 кв.м. Перша добудова у 1989 році не була здана в експлуатацію, хоча рішенням Червоноармійської районної ради №209 від 14.03.1989 [PERSON] було зобов?язано здати в експлуатацію добудову на протязі трьох років з дня погодження проектної документації, не було також виготовлено проектної документації. Друга добудова відповідно до розпорядження Личаківської РА №1309 від 23.11.1995 була самовільно розпочата без будь-яких дозвільних на те документів, з порушенням встановленого порядку. Після вказаних добудов будинок в експлуатацію не вводився, право власності на нього зареєстровано не було. При реєстрації права власності [PERSON] на 18/25 часток будинку приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. було допущено ряд незаконних дій: не зазначено про декларацію введення в експлуатацію будинку (через її фактичну відсутність), не було долучено та вказано при реєстрації прав власності технічну документацію (технічний паспорт) на весь об?єкт нерухомості (будинок). Висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку [ADDRESS] не може слугувати підставою реєстрації права власності і тим більше не може бути підставою збільшення частки одного із співвласників у праві спільної власності. Крім цього, позивач зазначає, що йому достеменно відомо, що мати сторін [PERSON] жодних дозволів про добудови чи реконструкції відповідачу не давала, письмово не зверталася до жодних органів та не підписувала дозволів. Доказом того, що [PERSON] не давала згоди на збільшення частки [PERSON] у будинку, позивач вважає також підписані нею заповіти на користь позивача від 09.12.1988р. та 18.04.2016р. у яких вона зазначає, що «заповідає [PERSON] належну їй 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] .» А отже фактично до смерті (останній заповіт у 2016 р. , а померла [PERSON] у 2017р.) [PERSON] була впевнена, що їй належить частка житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, зареєструвавши за собою право власності на збільшену частку у майні, яка належала також і померлій [PERSON] , (без її на те згоди) спадкоємцем якої є позивач, відповідач [PERSON] порушив право позивача на спадкування у тій частці, яка була належна спадкодавцю [PERSON] , а тому на підставі ст.357, 370, ч.2 ст.331 ЦК України, ч.2, 4 ст.120 ЗК України, ст.119 ЦК Української РСР, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також з урахуванням висновків ВС, викладених у Постанові від 17.04.2020 по цивільній справі №457/238/18, просить позовні вимоги задовольнити. При цьому, зазначають, що позов поданий в межах строків передбачених ст.257 ЦК України про позовну давність, так як рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 р. та Постановою Львівського апеляційного суду від 30.03.2022р. встановлено, що позивач дізнався про реєстрацію на відповідача 18/25 частин спірного будинку лише 16.03.2021р. У витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2019р. про реєстрацію права власності на ім`я відповідача 18/25 частин спірного будинку підставою виникнення права власності вказано: довідку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №81 від 11.07.2019р., висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р., рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №209 від 14.03.1989р. та договір дарування №4113 від 09.12.1988р., посвідчений Четвертою львівською державною нотаріальною конторою. Саме таким чином, лише 16.03.2019р. позивач дізнався і про оскаржуваний на сьогоднішній день висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р. Щодо звернення померлої [PERSON] до БТІ з метою нового розрахунку ідеальних часток та відповіді ОКП ЛОР БТІ та ЕО відповідно до якої замовниками висновку про визначення ідеальних часток були [PERSON] та начебто [PERSON] , то адвокат позивача зверталася до ОКП «БТІ та ЕО» із запитом з метою з`ясування чи дійсно покійна [PERSON] зверталася з заявою щодо виконання розрахунку часток у спільній власності будинку та виготовлення висновку про визначення долей між співвласниками від 27.05.1995р., на такий запит було отримано відповідь від 05.07.2021р. де зазначається, що в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] відсутні письмові заяви співвласників для виконання розрахунку часток у спільній власності на будинок та виготовлення висновку про визначення долей між співвласниками від 27.05.1995р. У висновку про визначення ідеальних долей між співласниками не передбачені підписи співвласників про згоду та визначення саме таких долей в будинку і в прикінцевому абазаці даного висновку є роз`яснення. У прикінцевому абзаці висновку дійсно зазначено, що в відповідності з роз`ясненням МЖКГ УРСР і Верховного суду УРСР від 26.03.170 р. співвласники можуть звернутися в нотаріальну контору для укладення договору про уточнення ідеальних долей в домоволодінні кожному із співвласників, а при наявності спору - в народний суд по цьому ж питанню. Тобто, роз`яснено, що фактично даний висновок є лише технічним документом про можливість виділення ідеальних долей у такому розмірі, що в подальшому потребує звернення до нотаріуса для укладення нотаріально посвідченого договору, а при існуванні спору, - до суду. Що фактично підтверджує то й же порядок визначення часток у спільній сумісній чи зміну часток у спільній частковій власності, який існує і на сьогоднішній день. Крім цього, позивачем було надіслано скаргу на дії приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Гусака Р.Т. щодо неправомірної та незаконної реєстрації ним на ім`я [PERSON] 18/25 часток у спірному будинку, за результатами розгляду якої встановлено, що приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.08.2019 №48303462, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав №1896972446101 на об?єкт нерухомого майна - житловий будинок (загальна площа 266,5 кв. м; жилова площа 123,6 кв. м), який розташований за адресою: [ADDRESS] (далі Житловий будинок), та внесено відомості про права власності за Заявником в розмірі 18/25 часток (номер запису 32877582) на підставі заяви [PERSON] від 19.08.2019 №35532162 із порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав. Відповідач та його представник просили в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві, у якому зазначено, що набувши право власності на частину будинку на підставі Договору дарування від 09.12.1988 з визначенням переліку кімнат та інших об`єктів, які перейшли у його приватну власність, відповідач в подальшому здійснив реконструкцію, наслідком чого стало збільшення площі його частини будинку. Інший співвласник матір сторін не мала жодних заперечень щодо здійснення ним збільшення площі житла. На вказану добудову відповідач отримав всі необхідні дозвільні документи, зокрема: рішення Червоноармійської ради народних депутатів №209 від 14.03.1989 р., Розпорядження виконкому Личаківської районної адміністрації №1309 від 23.11.1995 р. Для реєстрації права власності вже на збільшену частку виникла необхідність у новому розрахунку ідеальних часток, для чого обидва співвласники у 16.05.1995 звернулись до БТІ та отримали Висновок про визначення ідеальних долей між співвласниками від 27.05.1995 р. Отримавши такий висновок жоден із співвласників, в тому числі [PERSON] не мали жодних заперечень щодо розмірів їх ідеальних часток. І лише через 26 років у 2021 році вже один із спадкоємців померлої [PERSON] вирішив оспорити розмір часток. На адвокатський запит ОКП «БТІ та ЕО» надало відповідь №661 від 21.02.2022 відповідно до якої надано копії документів, на підставі яких був проведений висновок про визначення ідеальних часток між співвласниками буд. [ADDRESS] від 27.05.1995, замовниками якого були громадяни [PERSON] та [PERSON] . До листа БТІ додано копію Замовлення №4047 від 16.05.1995 року. Таким чином відповідач [PERSON] діяв добросовісно, послідовно та маючи всі правові підстави зареєстрував у 2021 році своє право власності на свою законну частку. З урахуванням наведеного вважає, що позивач не тільки жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх вимог, а й пропустив строк позовної давності, оскільки у випадку, якщо такий строк сплив для спадкодавця, то він не відновився і для спадкоємця позивача, а тому позов не підлягає задоволенню також і з причин пропуску позовної давності. Представник відповідача Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, а також інвентаризаційну справу за адресою: [ADDRESS] , з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сторонами визнано, а також підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] мати [PERSON] та [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від 03.06.2013 (т.1 а.с.12) земельна ділянка кадастровий номер 4610137200:08:011:0079, площею 0,0523 га, яка знаходяться за адресою [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та відповідачу [PERSON] . Крім цього, згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на будівництво від 27.06.1978 (т.1 а.с.15) за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] , 1/2 частку якого остання 09.12.1988 подарувала відповідачу [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування (т.1 а.с.21-22), на підставі чого останнім 25.01.1989 отримано реєстраційне посвідчення (т.1 а.с.14). Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статті 119 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року (чинний на момент здійснення відповідачем прибудови) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Схожа за змістом норма закріплена і в чинній на даний час ч.3 ст.357 ЦК України, згідно з якою співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Судом встановлено, що 19.08.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 18/25 часток будинку [ADDRESS] . Як вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №178005206 (т.1 а.с.20) вказану реєстрацію було проведено приватним нотаріусом Гусаком Романом Тадейовичем на підставі: довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №81 від 11.07.2019, висновку Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995, рішення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №209 від 14.03.1989 та договору дарування №4113 від 09.12.1988, посвідченого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання незаконним та скасування висновку Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р. про визначення ідеальних долей між співвласниками [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] , скасування прийнятого на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень а також державну реєстрацію права власності на частку в розмірі 18/25 на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] посилається, зокрема на те, що Інвентаризаційна справа на будинок не містить у собі жодних звернень чи заяв власників будинку [PERSON] та [PERSON] про визначення ідеальних долей будинку, і волевиявлення [PERSON] щодо визначення за нею 7/25 частин будинку не було, при розрахунку ідеальної частки [PERSON] в будинку було взято до уваги на той час ще не узаконені площі, тобто самовільне будівництво право власності на яке на той час [PERSON] не мав, оскільки здійснена ним реконструкція будинку у вигляді добудов була проведена з порушенням встановленого порядку. Разом з тим, такі доводи позивача спростовуються матеріали інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] . Так, після укладення 09.12.1987 договору дарування (а.і.с.60-61) рішенням Червоноармійської районної ради народних депутатів м.Львова Львівської області №209 від 14.03.1989 (а.і.с.72-73) відповідачу [PERSON] надано дозвіл на здійснення добудови до будинку без влаштування ванни і туалету згідно розроблених проектних пропозицій. Розмір добудови 6,0?3,6 м. Після цього, 1/2 частина будинку, яка належить [PERSON] буде складатися з двох жилих кімнат площею 31,4 кв.м. (15,7 +15,7), кухні пл.9,9 кв. м., двох коридорів пл.6,3 кв.м. і 7,3 кв.м., приміщення площею 2,4 кв.м. і 1,8 кв.м. На виконання вказаного рішення відповідачем [PERSON] було виготовлено проектну документацію та погоджено її (а.і.с.74). 16.05.1995 [PERSON] та [PERSON] звернулися у ЛОДК «БТІ та ЕО» із замовленням про надання висновку про визначення ідеальних долей (а.і.с.75), на виконання якого, з урахуванням здійсненої [PERSON] на підставі рішенням Червоноармійської районної ради народних депутатів м.Львова Львівської області №209 від 14.03.1989 прибудови, Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації надано висновок №910 від 27.05.1995р. (а.і.с.77), згідно з яким частка [PERSON] у будинку [ADDRESS] становить 7/25, а [PERSON] 18/25. В подальшому розпорядженням Личаківської районної адміністрації №1309 від 23.11.1995 (а.і.с.78) було затверджено висновок міжвідомчої комісії про те, що технічно можливо завершити розпочату самовільну двоповерхову добудову до будинку, після чого квартира [ADDRESS] буде складатися з двох житлових кімнат площею 16,10 м.кв. і площею 30,20 м.кв, кухні площею 17,30 м.кв, коридору площею 7,30 м. кв., ванни площею 3,70 м кв на першому поверсі та двох житлових кімнат площею 26,80 м.кв. і площею 13,50 м.кв., холу площею 18,70 м.кв., коридору площею 5,90 м.кв. на другому поверсі. Дозволено [PERSON] завершити двоповерхову добудову до будинку. З урахуванням наведеного суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що [PERSON] із заявою про надання висновку про визначення ідеальних долей будинковолодіння не зверталася, а проведена [PERSON] реконструкція виділених йому на підставі договору дарування приміщень була самовільно розпочата без будь-яких дозвільних на те документів. Більше того, як спірний висновок про визначення ідеальних долей будинковолодіння, так і проведена відповідачем [PERSON] реконструкція, мали місце ще за довго до смерті [PERSON] , однак жодних доказів того, що остання як співвласник спірного майна та особа, чиї права могли бути порушені, мала будь-які заперечення щодо визначеного розміру ідеальних часток чи проведення відповідачем реконструкції. Не свідчить про наявність таких заперечень і посилання позивача на те, що [PERSON] підписала заповіти на користь позивача від 09.12.1988р. та 18.04.2016р. у яких вона зазначає, що «заповідає [PERSON] належну їй 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] .», а отже була впевнена, що їй належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . За вказаних обставин необґрунтованими суд вважає і посилання позивача на Постанову Верховного Суду від 17.04.2020р. у справі №457/238/18, оскільки як вбачається зі змісту такої вказана справа стосується інших обставин, а також судом в ході розгляду такої встановлено, що судовим рішенням в іншій справі вже здійснено поділ спірного житлового будинку, що свідчить про те, що право спільної часткової власності сторін на вказаний будинок припинилося. Не дають підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і проведеної за відповідачем державної реєстрації права власності і посилання позивача на акт комісії за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Р.Т., яким встановлено факт порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, оскільки згідно з рішенням ЄСПЛ від 24.06.2003 в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування ст.1 Першого протоколу до конвенції, необхідним є додержання принципу належного врядування при втручанні в право особи на мирне володіння своїм майном, а тому допущена суб`єктом владних повноважень помилка не може мати наслідком непропорційне втручання в нове право відповідача та перекладати на нього всі негативні наслідки такої помилки, з урахуванням встановлених судом обставин щодо тривалості та добросовісності користування відповідачем нерухомим майном. Крім цього, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Саме такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім цього, як вбачається висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.08.2023 у справі № 161/20678/21 (провадження № 61-3996св23) відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач посилається на те, що зареєструвавши за собою право власності на збільшену частку у майні, яка належала також і померлій [PERSON] , (без її на те згоди) спадкоємцем якої є позивач, відповідач [PERSON] порушив право позивача на спадкування у тій частці, яка була належна спадкодавцю [PERSON] . Разом з тим, в ході розгляду справи, зокрема з пояснень сторін встановлено, що відповідачем здійснено добудову саме тієї частини будинку, яка визначена договором дарування частки будинку, а тому відсутні підстави вважати, що така реконструкція вплинула на право власності [PERSON] . Більше того, як вбачається із представленої позивачем копії довідки ОКП «БТІ та ЕО» від 11.07.2019 (т.1 а.с.19) згідно з матеріалами інвентаризаційної справи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований в ЛМБТІ за р. №2269 на праві спільної часткової власності за [PERSON] (1/2ч) та [PERSON] (1/2ч), а в подальшому на підставі рішення Червоноармійського райвиконкому м.Львова від 14.03.1989р. за №209 [PERSON] було здійснено прибудову до будинку [ADDRESS] та висновком Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27.05.1995р. за №910 проведено розрахунок часток між співвласниками після здійсненої побудови, зокрема [PERSON] відійшли у власність приміщення, загальною площею 87,4 кв.м, що становить 7/25 ч. будинку, а [PERSON] відійшли у власність приміщення, загальною площею 179,1 кв.м. Загальна площа будинку після здійснення прибудови становить 266,5 кв.м. Таким чином, хоча і розмір частки [PERSON] змінився з 1/2 на 7/25, загальна площа такої збільшилась з 68,8 кв.м (137,6 кв.м/2) до 87,4 кв.м, а відповідно доводи щодо порушення відповідачем [PERSON] права позивача на спадкування у тій частці, яка була належна спадкодавцю [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що висновок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №910 від 27.05.1995р. про визначення ідеальних долей між співвласниками [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] надано саме за спільним замовленням останніх, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] реконструкцію проведено без згоди іншого співласника [PERSON] , а також що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на частку в розмірі 18/25 на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] порушує будь-які права позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Не вбачає суд підстав і для задоволення позовних вимог в частині визначення, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної власності на будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий №4610137200:08:011:0079, площею 0,0523 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , становить , виходячи з наступного. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У такому випадку права та обов`язки особи, яка померла (спадкодавця), переходять до інших осіб (спадкоємців), за винятком обставин, передбачених ст. 1219 ЦК України. У разі виникнення спору, належним способом захисту спадкових прав є вимога про визнання права власності на майно у порядку спадкування, яку необхідно доводити доказами, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне майно та прийняття спадкоємцем спадщини після її відкриття у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене, визначення за померлим частки у спільній власності на нерухоме майно суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, ст.27-31 ЦПК України, так як судом не може бути вирішено питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася. У справі «Серявін та\~інші проти\~України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. В той же час суд відхиляє доводи відповідача та його представника з приводу пропуску позивачем позовної давності та наявності підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач дізнався про реєстрацію за відповідачем 18/25 частин спірного будинку лише 16.03.2021, з позовною заявою звернувся 03.11.2021, тобто в межах строків, встановлених ст.257 ЦК України, а позовні вимоги у цій справі заявлені з інших підстав, ніж у справі №463/3998/19. Крім цього, згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, відповідно до ч.1, 2 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представник відповідача у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат, а тому питання про судові витрати слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed