Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду із цивільним позовом до Державне підприємство «Брошнівське лісове господарство» (далі Відповідач) у якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену надбавку за складність, напруженість в роботі в розмірі 18400,65 грн., зобов`язати провести перерахунок заробітної плати та стягнути моральну шкоду. 28.07.2023 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просить суд поновити строк на оскарження наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок», скасувати наказ Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок» в частині відміни пункту 1.7. наказу від 31.12.2020 №218 «Про встановлення доплат, надбавок», стягнути з Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» на його користь невиплачену надбавку за складність, напруженість в роботі в розмірі 18400,65 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. та зобов?язання Державне підприємство «Брошнівське лісове господарство» здійснити йому за результатами перерахунку заробітної плати з урахуванням надбавки за складність та напруженість в роботі перерахунок компенсації за невикористані відпустки та виплатити таку заборгованість. В обргунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що згідно\~наказу від\~31.12.2020\~№218\~«Про встановлення\~доплат,\~надбавок»,\~йому з\~01.01.2021\~було встановлено\~та виплачувалась\~надбавка за\~складність,\~напруженість у\~роботі і\~розмірі 30\~відсотків посадового\~окладу.\~Однак,\~з 01.07.2021\~відповідач припинив\~нарахування та\~виплату спірної\~надбавки у\~зв`язку з\~істотними змінами\~у праці.\~Такі дії\~відповідача вважає\~неправомірними,\~оскільки оплата\~може провадитися\~за результатами\~індивідуальних і\~колективних робіт. Роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Крім цього, спірну надбавку відповідач припинив нараховувати тільки йому, а іншим працівникам виплачувалась та внаслідок таких неправомірних дій відповідача також завдана моральна шкода. В заяві про збільшення позовних вимог позивач додатково зазначив, що з наказом від 30.06.2021 №139 відповідач його не ознайомлював, про наявністю такого наказу позивачу стало відомо в процесі розгляду даної справи, після надання його копії на вимогу суду. У зв`язку із цим, просить суд поновити строк на оскарження наказу та його скасування. Так, розглядаючи дану справу відповідач не скориставшись своїм правом на подання відзиву на позов, подав до суду письмові пояснення від 23.05.2023 в яких зазначив підстави відміни надбавки зміну істотних умов праці позивача. Також зазначив, що право на встановлення та відміну відповідних виплат згідно колективного договору надано директору Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство». У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просить справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у письмових поясненнях. Вважає, що відповідач в повній мірі виконав свої обов`язки роботодавця перед працівником [PERSON] . Припинення виплати надбавки мало місце у зв`язку із погіршенням фінансового стану підприємства. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідності до положень ч.1ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Розглядаючи заяву позивача в частині поновлення строку на оскарження наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок» та його скасування суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. В процесі розгляду справи та перевірки їх доказами судом було дано доручення представнику відповідача надати докази відміни виплати надбавки іншим працівникам відповідача, на яке заявою від 16.06.2023 представник відповідача надав відповідний витяг із наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок». В матеріалах справи також наявний лист відповідача без номера і дати (а.с.171) наданий на заяву позивача від 13.05.2022 №49, з якого вбачається надання останньому відповіді щодо відміни надбавки у зв`язку із зміною істотних умов праці. При цьому, згідно перелічених додатків у відповіді копії оскаржуваного наказу позивачу не було надано. Таким чином, перевіривши доводи позивача з наявними у матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про поновлення строку на оскарження наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок», оскільки [PERSON] з таким ознайомився тільки під час розгляду даного спору в суді. Що стосується вимог про стягнення невиплаченої надбавки за складність, напруженість в роботі в розмірі, зобов`язання провести перерахунок заробітної плати та стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата поділяється на основну, додаткову та інші заохочувальні й компенсаційні виплати. Основна заробітна плата встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників і посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців як винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачено актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені зазначеними актами норми. Судом встановлено, що згідно розділом 5 «оплата і нормування праці» колективного договору укладеного між адміністрацією та трудовим колективом працівників ДП «Брошнівський лісгосп» на 2017-2020 р.р. (а.с.90) визначено перелік видів і гарантованих Галузевою угодою доплат і надбавок до тарифних ставок (окладів), посадових окладів, згідно з додатком 6. Відповідно до додатку 6 «Перелік та розміри доплат і надбавок до тарифних ставок, окладів і посадових окладів працівників підприємства» передбачено надбавку за складність, напруженість у роботі до 50% посадового окладу (місячної тарифної сітки, окладу). Згідно пункту 1.7 наказу від 31.12.2020 №218 т.в.о. директора ДП Брошнівський лісгосп Гончара М.М. «Про встановлення доплат, надбавок», позивачу з 01.01.2021 було встановлено надбавку за складність, напруженість у роботі у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с.155). Відповідно до витягу з наказу від 30.06.2021 №139 (а.с.155 зворот) відмінено дію п. 1.6,1.7, 1.14, 1,19 наказу від 31.12.2020 №218 «Про встановлення доплат, надбавок». Таким чином, наказом від 30.06.2021 відмінено пункт щодо виплати [PERSON] надбавки за складність, напруженість у роботі. При цьому, обґрунтування підстав такої відміни витяг з наказу не містить. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до абзацу 12 пункту 5.1.2 розділу 5 «оплата і нормування праці» колективного договору (а.с.71) підприємство взяло на себе зобов`язання не допускати зниження загального рівня оплати праці порівняно із раніше прийнятим. У разі зміни умов оплати праці, з об`єктивних причин в бік погіршення повідомляти працівників не пізніше, як за два місяці до їх запровадження та терміново подати Держлісагенству і ЦК Профспілки обґрунтування щодо причин прийняття такого рішення та терміну дії занижених норм. Згідно повідомлення відповідача від 30.04.2021 позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці, шляхом відміни виплати з 01.07.2021 надбавки за складність, напруженість у роботі. Однак, відповідачем не надано достатніх документів на обґрунтування підстави відміни позивачу спірної надбавки, більше того відповідачем не надано документів, що підтверджують інформування Держлісагенства і ЦК Профспілки про запроваджені зміни у істотних умовах оплати праці позивача. Що стосується тверджень представника відповідача, наданих в судовому засіданні про те, що припинення виплати надбавки мало місце у зв`язку із погіршенням фінансового стану останнього то суд зазначає наступне. Згідно витягу із наказу від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок» відмінено тільки для чотирьох працівників, серед яких і позивач, при чому згідно цього ж витягу та витягу із наказу від 31.12.2020 №218 відповідна надбавка встановлювалась щонайменше для 19 працівників, з яких 15 працівникам така надбавка не відмінена. При цьому, виданий наказ від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок» не містить підставу його видання та належного обґрунтування позбавлення надбавки позивача. Належних доказів про погіршення фінансового стану відповідача, останнім суду не надано. Відповідно до статті 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Таким чином, судом під час розгляду даної справи встановлено видання наказу відповідачем, яким в односторонньому порядку погіршено рівень оплати праці позивача, що суперечить вимогам КЗпП України, 21 Закону України «Про оплату праці», укладеному колективному договору. Суд також не приймає посилання представника відповідача, як на підставу припинення виплати спірної надбавки - зміну істотних умов праці, а також вважає безпідставним проведення повідомлення про зміну істотних умов праці позивача, яке було здійснено 30.04.2021 виходячи з наступного. Згідно абзацу 3 пункту 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Доказів відповідної зміни в організації праці позивача, відповідачем не надано. Більше того, позивач продовжував виконувати роботу за попередньо займаною посадою до 23.02.2022, з виконанням попередніх посадових обов`язків. Доказів протилежного суду відповідачем не надано. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] щодо скасування наказу відповідача від 30.06.2021 №139 «Про встановлення доплат, надбавок» в частині в частині відміни пункту 1.7. наказу від 31.12.2020 №218 «Про встановлення доплат, надбавок» та стягнення з Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» на його користь невиплаченої надбавки за складність, напруженість в роботі підлягають до задоволення. При цьому, суд погоджується із проведеним розрахунком невиплаченого розміру надбавки позивачем, оскільки такі проведені виходячи із розміру посадового окладу позивача, а доказів неправильного проведеного розрахунку позивачем, відповідачем не надано. Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Державне підприємство «Брошнівське лісове господарство» здійснити позивачу за результатами перерахунку заробітної плати з урахуванням надбавки за складність та напруженість в роботі перерахунок компенсації за невикористані відпустки та виплатити таку заборгованість то суд зазначає таке. Наказом відповідача від 21.02.2022 №18-к (а.с.144 ) позивача з 23.02.2022 року звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності працівників згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. Зазначені обставини сторонами не заперечуються. Одночасно, згідно наказу від 21.02.2022 №18-к позивачу виплачена компенсація за 113 календарних днів невикористаної відпустки. При цьому розрахунок компенсації невикористаних відпусток проводився виходячи із середньої заробітної плати позивача, без урахування надбавки за складність, напруженість в роботі. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки , а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, із змінами, (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно абзацом 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Оскільки судом в процесі розгляду даної справи встановлено неправомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати надбавки за складність, напруженість в роботі з 01.07.2021, яка є складовою частиною заробітної плати позивача та яка впливає на середньомісячний заробіток позивача при розрахунку компенсації за невикористані відпустки, то відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок компенсація за 113 календарних днів невикористаної відпустки з урахуванням надбавки за складність, напруженість в роботі. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення на його користь 20000,00 ( двадцять тисяч) грн. моральної шкоди суд приходить до такого висновку. Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законним прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки відповідач в супереч вимогам чинного законодавства про оплату праці та умов колективного договору без належного обґрунтування та в односторонньому порядку припинив виплату позивачу надбавки та фактично застосував дискримінаційний підхід, що заборонено Конституцією України та законами України, суд вважає що такими діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди. Враховуючи встановлені обставини справи, характер та обсяг страждань позивача, їх тривалість, виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним визначити моральну шкоду в розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн.

Outcome: approved