Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу з його матір`ю відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Більш того, відповідач систематично з`являється за місцем проживання позивача, здійснює психологічне насильство щодо нього, постійно критикує, залякує, веде себе агресивно, що призводить до психологічних травм, включаючи тривогу, хронічну депресію, у нього підвищується тиск погіршується загальне самопочуття, через що він вимушений звертатися за медичною допомогою. 02.01.2023 винесеним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , а рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.02.2023 видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] з забороною вести листування, телефоні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто через третіх осіб. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються позивачем, як ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, свідомого нехтування своїм обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до свої батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 02.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.07.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково позивач суду пояснив, що з батьком вони не спілкуються взагалі, вільний час разом не проводять, спільних інтересів не мають. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що після розірвання шлюбу стосунки з сином погіршились. Між ним та дружиною наявна складна конфліктна ситуація щодо поділу спільного майна, мимовільним учасником якої є їхня дитина. Він намагався налагодити нормальні взаємовідносини з сином, проте наразі це не вдається. Заперечує свій вплив на погіршення стану здоров`я позивача, оскільки він зумовлений неправильним харчуванням та відсутністю будь-якого фізичного навантаження. Має тверде переконання, що згодом взаєморозуміння з сином настане. Представником третьої особи управління «Служба у справах дітей» надано заяву про проведення судового розгляду у її відсутність, наданий суду висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] на а.с. 6). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.10.2018 у справі №592/12259/18 розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області 28.10.2005, актовий запис №2039; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з 27.08.2018 на користь матері [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). З акту обстеження умов проживання від 15.06.2023 з метою підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вбачається, що за місцем проживання ( [ADDRESS] ) умови проживання задовільні, для дитини виділена окрема мебльована кімната, наявне обладнання для навчання (а.с.11). 02.01.2023 інспектором Сумського РУП у зв`язку з вчиненням домашньої насильства (психологічний тиск) було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] шляхом заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] строком на 10 діб (а.с.7). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.02.2023 у справі №592/1141/23 виданий обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 01 місяць, з наступними заборонами: вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108744914). Згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого №4325, позивач [PERSON] у період з 05.12.2022 по 15.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: F38.1, вегето-судинна дисфункція за гіпертонічним типом, ангіопатія сітківки обох очей, С-подібний грудопоперековий сколіоз, функціональна нестабільність в шийних сегментах С2-С3,С3-С4 (а.с.9). З довідки КНП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» вбачається, що 26.01.2023 [PERSON] відвідав відділення «Клініка, дружня до молоді» з приводу консультації у психолога (а.с.10). 10.03.2023 [PERSON] звертався з повідомленням на службу 102 щодо порушення [PERSON] припису суду про заборону наближатися (а.с. 32). 02.01.2023, 09.01.2023, 14.03.2023, 06.05.2023 [PERSON] зверталася на службу 102 з повідомленнями щодо неадекватної поведінки та влаштованої [PERSON] сварки, влаштованого ним розгрому в квартирі, порушення забороняючого припису відповідно (а.с. 31, 33-34). За результатами вказаних звернень працівниками Сумського РУП ГУНП в Сумській області проводились профілактична робота (а.с. 38-39). Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що навіть під час перебування у шлюбі з відповідачем вихованням сина займалась виключно вона. Після розлучення позиція останнього зводиться до того, що він їм нічого не винен. Стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання дитини об`єктивно не вистачає, іншої допомоги відповідач не надає. Батько не цікавиться життям, здоров`ям, розвитком сина. З`являючись за місцем мешкання на правах співвласника, систематично критикує, ображає, погрожує та залякує сина, що тягне за собою погіршення стану його фізичного та психічного здоров`я, необхідність лікування. Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 05.10.2023 №1579/27.1-26 орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Управління бере до уваги позицію [PERSON] щодо підтримки стосунків з сином і бажання брати участь у його вихованні, що вказує на небайдужість до долі його дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. За встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, шкодує, що наразі у нього сином склалися непрості стосунки, має тверде переконання, що в подальшому спілкування з сином буде неодмінно відновлено. Крім того, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що після розірвання шлюбу відповідач бере участь в утриманні дитини, сплачує стягнуті рішенням суду аліменти, заборгованість відсутня. Та обставина, що відповідач не несе додаткових витрат на дитину, не свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки за недостатності стягуваних сум позивач та його матір не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів або ж про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Також суд приймає до уваги те, що в судовому засіданні відповідач та свідок [PERSON] визнали той факт, що після розірвання між ними шлюбу та поділу спільного майна у них склалися неприязні відносини, позивач проживає разом з матір`ю, що певною мірою також зумовлює наявні складні стосунки між батьком та сином. Доводи позивача про те, що через негативний вплив відповідача він потребує лікарської допомоги, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами. Так, довідка щодо звернення [PERSON] за консультацією до лікаря психотерапевта та встановлений йому діагноз F38.1 за наслідками лікування з 05.12.2022 по 15.12.2022 не містить жодних відомостей щодо підстав та причин виникнення такого розладу, що він міг бути зумовленим застосованим з боку батька психологічним насильством. Факти звернення позивача та його матері за відсутності рішення суду про встановлення вини у застосуванні домашнього насильства, за відсутності відповідних експертних висновків тощо однозначно не свідчить про вчинення [PERSON] протиправних дій щодо сина [PERSON] . За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed