Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить: 1) встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2001 року по 17.12.2021; 2) визнати за позивачем право власності на частину автомобіля марки RENAULT моделі MECAN, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаного 16.11.2021 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона та [PERSON] [INFO] проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах, як чоловік та дружина починаючи з 2001 року по 17 грудня 2021 року. За час їхнього спільного проживання, шлюб між ними зареєстровано не було, так як вважали даний факт звичайною формальністю. У період з 2001 року по 2012 рік, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю у місті Лозова Харківської області, а потім, починаючи з 2012 року, тобто останні 9 років проживали у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Протягом усього спільного проживання вони мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися утриманням помешкання та разом сплачували платежі за спожиті комунальні послуги. Майже всі свята та вихідні вона разом із [PERSON] проводили в колі рідних та друзів [INFO] [PERSON] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшов і автомобіль марки RENAULT моделі МЕСАN, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаного 16.11.2021 року за спільні кошти під час проживання однією сім`єю з [PERSON] . У спадкодавця є спадкоємці згідно зі ст. 1261 ЦК України - мати спадкодавця [PERSON] та донька спадкодавця [PERSON] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державного нотаріуса Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.06.2022 року № 130/02-31 їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю рішення суду, що набрало законної сили, яким встановлено факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем. У зв`язку з зазначеним, є необхідність у встановлені вказаного вище юридичного факту та встановлення правового режиму майна, яким володів спадкодавець, для визначення складу спадщини. Відповідачем, [PERSON] , до суду було подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на наступне. Її батько фактично протягом останнього року свого життя, проживав разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Саме [PERSON] проживала разом з батьком та опікувалася ним протягом останнього року його життя. Позивач посилається на те, що факт її спільного проживання разом з батьком підтверджується довідкою, виданою Близнюківською селищною радою, та атом обстеження матеріально-побутових умов, згідно яких мій батько фактично проживав за адресою місця реєстрації позивача без реєстрації його місця проживання. Однак, дані документи ґрунтуються виключно на показання сусідів та не можуть виступати у якості належних та достатніх письмових доказів на підтвердження відповідних обставин. До того такі факти як пов`язаність осіб спільним побутом, ведення ними спільного господарства, проживання однією сім`єю тощо, не може засвідчуватися показаннями свідків, які не проживали разом з особами, не є їх родичами чи близькими людьми, наближеними до родини, які могли б дати показання щодо дійсних обставин справи та взаємовідносин за життя мого батька з позивачкою по справі. Також вказані в акті факти щодо побудови за роки спільного проживання її батьком та позивачем гаражу, придбання машини, вбудування комунальних зручностей до житлового будинку та залишення у будинку його речей не підтверджені жодними доказами, є необґрунтованими та не засвідченими у встановленому законом порядку. Надані позивачем докази взагалі не підтверджують вказаних обставин, які ґрунтуються виключно на думках, припущеннях сусідів, які, ймовірно, давали пояснення з приводу вказаних міркувань з позиції позивача, її висловлювань. Щодо посилання позивача на довідку, згідно якої роботодавцем вказано, що її батька на протязі всього часу роботи на підприємстві доставляли за адресою: [ADDRESS] зазначила, що факт доставляння її батька після роботи за адресою місця проживання позивачки не може ніяким чином свідчити про те, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний побут, оскільки факт прибуття її батька після роботи за однією і тією ж адресою не може свідчити про те, що він там фактично проживав та, більш того, перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою. Не може підтверджувати факт спільного проживання її батька та позивача і та обставина, що ним було укладено договір з інтернет-провайдером, який, як їй повідомляв за життя батько, було укладено на прохання позивача, якій був необхідний доступ до мережі інтернет, однак, який вона в день укладення договору не змогла підключити самостійно через зайнятість. Крім цього, позивачем не надано жодних платіжних документів на підтвердження факту здійснення оплати за послуги інтернет зв`язку саме її батьком, який, навіть, за умови, якщо і здійснював оплату, то виключно на прохання позивача, яка користувалася інтернетом та просила його інколи оплачувати вартість отриманих послуг. Надані позивачем копії карт виїзду швидкої допомоги за 01.12.2021, 11.12.2021 та 13.12.2021 свідчать тільки про те, що батько відповідача, який хворів на тяжке захворювання, міг перебувати у позивача, з якою спілкувався, в момент настання у нього приступів, у зв`язку з чим і викликалася швидка допомога за адресою місця реєстрації позивачки. Факт виклику швидкої допомоги за місцем реєстрації позивачки не може свідчити про факт спільного, сумісного постійного проживання її з батьком однією сім`єю. Більш того, наданими доказами підтверджено те, що швидку викликали лише 3 рази та тільки в першій половині грудня, внаслідок чого наданими документами не може бути підтверджений факт проживання батька разом з позивачкою протягом усього проміжку часу по день його смерті. Факт про те, що позивач отримала допомогу на поховання також не може бути підтвердження заявленого позивачем факту, так як допомогу може отримати будь-яка особа, чим і скористалася позивач. Наданий позивачем лист-замовлення ритуальних послуг свідчить тільки про те, що позивач, як знайома батька, допомагала відповідачам з його похованням. Надані позивачем фото відображають тільки те, що позивач товаришувала з батьком, а тому інколи вони робили спільні фото як добрі знайомі. За життя батько не визнавав позивачку своєю дружиною, та протягом останнього року свого життя взагалі проживав разом з відповідачем. Останнім часом батько серйозно хворів та саме відповідач опікувалася ним, займалася його лікування, супроводжувала його в лікарню, допомагала йому, у тому числі в побуті та харчуванням тощо. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона разом з батьком відповідача проживала однією сім`єю і в період набуття батьком на праві приватної власності спірного автомобіля. Батько відповідача та позивач не мали спільного бюджету, а автомобіль був придбаний батьком за свої особисті кошти у свою особисту приватну власність. До того ж батько мав значний особистий дохід, у тому числі від заробітної плати, який у тому числі з отриманими ним коштами від здачі в оренду земельної ділянки (який є його особистою приватною власністю), був достатнім для набуття на праві особистої приватної власності спірного автомобіля. При цьому, позивач взагалі мала досить невеликий дохід у виді пенсії, який взагалі не має значення з огляду на те, що вона разом з батьком не проживала однією сім`єю та ніколи не мала спільного бюджету, не здійснювала спільних покупок. За таких обставин, відповідач вважає, що позивачем не доведено факт проживання її разом з батьком відповідача однією сім`єю, у тому числі протягом останнього року його життя до дня його смерті, а тому недоведеними та необґрунтованими є і заявлені позивачем вимоги щодо встановлення юридичного факту та, як наслідок, вимог про визнання права власності на частку спірного автомобіля, яка має похідний від первісної вимоги характер, у зв`язку з чим також підлягає залишенню без задоволення. Ухвалою судді від 08.02.2023 позовну заяву залишено без руху. 28.02.2023 представником позивача [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, якою було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді від 08.02.2023. Ухвалою судді від 21.03.2023 провадження у справі відкрито, з дня постановлення ухвали почате підготовче провадження. Ухвалою суду від 17.05.2023 були задоволено клопотання позивача про виклик свідків, також задоволенні клопотання відповідача [PERSON] : про долучення доказів, про витребування доказів, про виклик свідків, про допит в якості свідка відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою суду від 19.07.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзиві другого відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Вільне Близнюківського району Харківської області, зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 10.01.2006 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 30.12.2021 №517. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 22.03.2001, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Петро-Дмитрівка Близнюківського району Харківської області, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] у віці 57 років в смт. Близнюки Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2021 та витягом з Державної реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00034271871 від 18.12.2021. З вищенаведеного вбачається, що [PERSON] помер в районному центрі за місцем свого фактичного мешкання, а не за місцем мешкання своєї доньки - відповідача [PERSON] . З Довідок Станції швидкої допомоги форми №110/о від 11.12.2021, від 01.12.2021, від 13.12.2021, вбачається, що за адресою мешкання [PERSON] , а саме [ADDRESS] , тобто за адресою проживання позивача, в наведені дні викликалась швидка медична допомога з метою надання медичної допомоги [PERSON] . Відповідно до листа - замовлення «Ритуал - Сервіс» ФОП [PERSON] від 17.12.2021, [PERSON] замовила поховання [PERSON] та сплатила ритуальні послуги та товари на суму 10995 грн. З роздруківки про користувача інтернет+(34960), вбачається, що на [PERSON] заресєтрований абонент з послуг інтернет зв`язку за адресою: [ADDRESS] . Дата укладання договору 10 листопада 2020 року, остання оплата послуг - 18 жовтня 2021 року. Тобто вказана послуга надавалась за місцем його мешкання в будинку позивача. Згідно довідки Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 24.12.2021 №510, [PERSON] до дня смерті - [INFO] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із співмешканкою - [PERSON] , [INFO] . Проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. Відповідно до Акту обстежень матеріально-побутових умов від 03.01.2022, [PERSON] проживає у власному будинку. До [INFO] проживала із співмешканцем [PERSON] , який помер і похований співмешканкою [PERSON] . Зі слів [PERSON] вони проживали разом з 2012 року однією сім`єю, були пов`язані побутом, вели спільне господарство. За роки спільного життя була придбана машина, побудований гараж, вбудовані комунальні зручності до житлового будинку. З Довідки МПП «Агросервіс» №б/н від 10.01.2022 вбачається, що [PERSON] працював в МПП «Агросервіс» на посаді механізатора з 25.06.2015. На протязі всього часу роботи на підприємстві за взаємною згодою, [PERSON] доставляли на роботу та відвозили з роботи до місця постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто до місця мешкання позивача. На копіях фотокарток, долучених до матеріалів справи, зображені [PERSON] та [PERSON] разом у різний час, в тому числі під час святкування весілля сина [PERSON] , як батьки нареченого. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.11.2021, автомобіль RENAULT MEGAN, номер шасі - [NUMBER] , зареєстравоний на [PERSON] . Дата реєстрації ТЗ - 16.11.2021. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.06.2022 №130/02-31 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки RENAULT, модель MEGAN, 2008 року випуску, номер шасі - [NUMBER] , зареєстрований у ТСЦ 6348 16 листопада 2021 року, після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт проживання однією сім`єю. Відповідно до Інформації про доходи, отримані від податкових агентів за пеірод з 4 кв. 2016 року по 4 кв. 2021 року, [PERSON] за період з 2016 року по 2021 рік отримав дохід: за 4 кв. 2016 року у сумі 4882,09 грн.; за 2017 рік у сумі 27037,49 грн.; за 2018 рік у сумі 37806,50 грн.; за 2019 рік у сумі 40877,51 грн.; за 2020 рік у сумі 52436,83 грн.; за 1 кв. 2021 року у сумі 8991,56 грн. Відповідно до Довідки ГУ ПФУ в Харківській області №51 від 21.06.2023, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області і отримує пенсію за віком. З грудня 2016 року по грудень 2021 року отримала дохід у розмірі 113218,70 грн. З довідок доходи [PERSON] , виданих МПП «Агросервіс», [PERSON] на посаді механізатора у 2017 році отримав дохід у розмірі 22109,92 грн., в 2018 році - 27132,40 грн., в 2019 році - 39192,62 грн., в 2020 році - 37490,56 грн., в 2021 році - 56893,93 грн. В судовому засіданні були допитані свідки позивача: [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] , які є знайомими, сусідами та односельчанами [PERSON] та [PERSON] . Так, свідки підтвердили, що [PERSON] з [PERSON] на протязі тривалого часу, с початку в м. Лозова Харківської області, а потім після переїзду в с. Вільне Перше Близнюківського району Харківської області в будинок позивача, проживали однією сім`єю, перебували у фактичних шлюбних відносинах, як чоловік і дружина, вели спільне господарство, піклувались один про одного. Оцінюючи покази цих свідків, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених ними. Дані про їх заінтересованість в результатах розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим наявним у справі доказам. Так, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Метою встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] , з огляду на зміст сформульованих позовних вимог, є не тільки теоретична можливість реалізації спадкових прав, а, на сам перед, вирішення спору з відповідачами по справі, як спадкоємцями [PERSON] , в частині поділу майна набутого позивачем та [PERSON] за час їх спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Відповідно до положень ст. 74 Сімейного кодексу України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] в період часу з 01.01.2004 року до 17.12.2021, оскільки наявними доказами в їх сукупності доведено, що [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали разом та вели спільне господарство, у них за цей період були наявні спільні витрати, вони мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю. Показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків: [PERSON] та відповідача [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] на протязі останнього року свого життя мешкав з донькою [PERSON] в с. Височинівка, Чугуївського району Харківської області, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки [PERSON] , який доводиться дядьком відповідачці [PERSON] та сама відповідач [PERSON] , є заінтересованими особами з огляду на кровну спорідненість між собою та процесуальну заінтересованість самого відповідача, отже їх показання не можуть вважатись достовірними та достатніми доказами для підтвердження доводів відповідачів по справі. Показання свідка [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] в с. Височинівка, Чугуївського району Харківської області та зазначила, що [PERSON] на протязі останнього року свого життя мешкав разом з донькою [PERSON] , остання піклувалась про нього, возила в м. Харків на лікування суд приймає до уваги, проте зазначає, що лише показаннями одного свідка по справі за відсутності будь-яких інших доказів не можуть підтверджуватись доводи відповідачів щодо спільного проживання доньки з батьком та придбання батьком автомобіля за свої особисті кошти. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на положення ст. 80 ЦПК України, показання свідка [PERSON] є недостатніми, тобто у сукупності не дають змогу дійти висновку про доведеність обставин спільного постійного проживання доньки разом з батьком на протязі останнього року життя [PERSON] та придбання останнім автомобіля за свої особисті кошти. Доводи відзиву, що надані позивачем докази не можуть доводи факт спільного проживання позивача з [PERSON] , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, суд відхиляє, оскільки, вони зводяться до довільного, на власну користь тлумачення [PERSON] змісту кожного доказу окремо, без аналізу усіх доказів у сукупності на предмет їх достатності, достовірності належності та допустимості. Наявний в матеріалах справи акт про встановлення факту сумісного проживання осіб від 12.05.2023, скалдений [PERSON] - депутатом Зміївської міської ради, в присутності свідків - мешканців с. Височинівка: [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначено про те, що з липня 2021 року по день смерті [INFO] [PERSON] факично проживав без реєстрації в домоволодінні своєї дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суд відхиляє як недостатній та недостовірний доказ, оскільки, по-перше, вказаний доказ був створений вже під час розгляду справи, по-друге, факти у цьому доказі встановлені виключно зі слів свідків, по-третє, на підтвердження встановлених у цьому акті фактів у відповідача [PERSON] відсутні інші будь-які докази, по-четверте, цей акт суперечить сукупності наявних в матеріалах справи доказів, які суд визнав належними, допустими, достатніми та достовірними. На підставі вищенаведених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 року до 17.12.2021. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу в період часу з 2001 року до 01.01.2004, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. З урахуванням зазначених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до 01 січня 2004 року, у зв`язку з чим, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності на частину автомобіля, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.11.2021, автомобіль RENAULT MEGAN, номер шасі - [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] . Дата реєстрації ТЗ - 16.11.2021. Тобто, автомобіль придбаний в період перебування позивача з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Як вже було встановлено судом вище під час встановлення факту, що має юридичне значення, в період з 01.01.2004 по 17.12.2021 [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали разом та вели спільне господарство, у них за цей період були наявні спільні витрати, вони мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю. Суд зазначає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09. 2015 року у справі № 6-1026цс15). Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання. Необхідно враховувати, що положення статті 74 Сімейного кодексу України не поширюється на випадки, коли чоловік та жінка перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними не склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 року у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив: 1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Як вже було встановлено судом, позивачкою були надані до матеріалів справи докази, які підтверджують факти спільного проживання, ведення спільного господарства, участь у спільних витратах, піклування один про одного ( три картки виклику швидкої допомоги; проведення інтернет зв`язку за місцем постійного спільного мешкання; довідка та акт Близнюківської селищної ради від 24.12.2021 та 03.01.2022; довідка роботодавця [PERSON] від 10.01.2022, світлини за різний період часу, на яких зафіксовані події у колі сім`ї), крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період спільного проживання однією сім`єю, вони обоє мали дохід, оскільки [PERSON] працював механізатором, а [PERSON] отримувала пенсію. Також було допитано трьох свідків зі сторони позивача, які як знайомі та сусіди [PERSON] та [PERSON] , давали показання, що підтверджують факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] та надання майну статусу спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на частину автомобіля RENAULT MEGAN, номер шасі - [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , та , як наслідок їх задоволення. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом зроблено висновок про обгрунтованість та стовідсоткове задоволення позовних вимог матеріального характеру (визнання права власності на майно) та часткове задоволення позову (50 відсотків) щодо вимог нематеріального характеру (встановлення факту, що має юридичне значення), то з двох відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення 1653 грн. 80 коп. (1117+536,80) витрат зі сплати судового збору, тобто по 826 грн. 90 коп. з кожного відповідача. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів позову було долучено Ордер від 22.12.2022 серії АХ №1103217, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2421, квитанцію про оплату послуг адвоката від 27.01.2023 на суму 10050,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 27.01.2023 на суму 10050,00 грн. Квитанцією про оплату послуг адвоката від 27.01.2023 та квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 27.01.2023 підтверджується, що 27.01.2023 адвокату Остапенко С.Ю. було сплачено [PERSON] 10050 грн. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з двох відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (75 %), а саме по 3768 грн. 75 коп. (10050*75/100/2) з кожного з відповідачів

Outcome: partial