Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

05 травня 2022 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування (а.с. 1-6). Ухвалою судді від 05.05.2022р. провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 30-31). Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 09.12.2022р. підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 85). Заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.05.2023р. позовну заяву [PERSON] до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування задоволено в повному обсязі (а.с. 112-116). 25 травня 2022 року на офіційну електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача МТСБУ - адвоката Панасюка О.М., однак він був переданий суду 08.06.2023р., тобто після ухвалення заочного рішення (а.с. 120-121). Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 23.06.2023р. заява відповідача про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 16.05.2023р. скасовано, справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 126). Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 03.08.2023р. підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 137). Позовна заява обґрунтована тим, що 11.06.2021р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] (Польща), рухаючись автодорогою М-05 сполученням Київ-Одеса в напрямку м. Київ, на 141 км+520 м допустив наїзд на праве узбіччя з подальшим наїздом на перешкоду. В результаті ДТП пасажир зазначеного автомобіля [PERSON] помер в лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito» на момент вчинення ДТП застрахована не була. Позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та надіслала довідку про отримання допомоги по втраті годувальника, але станом на 19.04.2022р. страхове відшкодування не виплачено. 20 грудня 2021 року відповідач повідомив про необхідність документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження, що позивач сприймає за відмову у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування безпідставною та такою, що грубо порушує її права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування, а саме відшкодування витрат на поховання в сумі 10805,00 грн. та відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в сумі 216000,00 грн. Позивач та її представник в судові засідання не з`явилися, однак представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника (а.с. 130). Представник відповідача в судові засідання не з`явився. Про дату, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином шляхом направлення йому судових повісток на його офіційну електронну адресу, про що свідчать довідки про доставку електронного листа. Будь-яких заяв чи клопотань представник відповідача до суду не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив. У відзиві представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи їх тим, що позивач пред`явила до МТСБУ позовні вимоги про стягнення на користь позивача 10805,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання, та про стягнення на користь позивача 216000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, однак позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності винного діяння та причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою, оскільки у вчиненні ДТП вина жодної особи не встановлена. При цьому представник відповідача посилається лише на правові висновки, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. №4, та в постановах Верховного Суду від 07.10.2020р. у справі №487/3094/17-ц, від 10.05.2020р. у справі №532/1374/18. Також представник відповідача заперечує щодо одноразового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, оскільки він вважає, що строки відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, обчислюються у системному зв`язку ст.1200, 1202 ЦК України та положень п.27.2 ст.27, п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто на його думку зазначена виплата здійснюється щомісячними платежами кожній особі, яка має право на таке відшкодування, при цьому перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, отже здійснення відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, шляхом одноразової виплати є право страховика, а не обов`язок. Щодо відшкодування позивачу витрат в сумі 10805,00 грн. на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника, то представник відповідача їх не визнає, а лише посилається на те, що їх сума є вищою, ніж гранична вартість таких витрат, визначених у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» №45 від 03.10.2008р. Суд, ознайомившись із позовною заявою, відзивом представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 11.06.2021р. Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області внесені відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди, а саме, що 11.06.2021р. надійшло повідомлення про те, що 11.06.2021р. приблизно о 09:50 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» д.н.з. [NUMBER] (Польща), рухаючись по автодорозі М-05 сполученням Київ-Одеса в напрямку м. Київ, де на 141 км+520 м допустив наїзд на праве узбіччя з подальшим наїздом на перешкоду (стовбур дерева). В результаті ДТП тілесні ушкодження отримали три пасажира, в тому числі [PERSON] , які були доставлені до Жашківської ЦРЛ Черкаської області. Цього ж дня з лікарні надійшло повідомлення про те, що о 22:30 год. в реанімаційному відділені помер [PERSON] (а.с. 12). За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 12.06.2021р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021111030001311 та розпочато досудове розслідування за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.268 КК України. Про те, що [INFO] [PERSON] помер в м. Жашків Уманського району Черкаської області свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2021р., видане Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 14). Позивач є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.09.2004р., видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.10.2010р. у позивача та загиблого [PERSON] є спільна дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). З копії довідки виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області №1408 від 30.08.2021р., виданої позивачу, вбачається, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу його сім`ї входили: дружина - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Позивач здійснила витрати на поховання свого чоловіка [PERSON] у розмірі 10805,00 грн., що підтверджується копіями товарних чеків від 14.06.2021р., виданих ФОП [PERSON] на загальну суду 8920,00 грн., та копією банківської квитанції №0.0.2160337525.1 від 14.06.2021р. про сплату судово-медичної послуги КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» на суму 1885,00 грн. (а.с. 21, 22). [PERSON] через представника звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою від 01.12.2021р. №1645/16579 про виплату їй страхового відшкодування як дружині витрати понесених на поховання, що підтверджується її копією, наявною в матеріалах справи (а.с. 10-11). З копії відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України №3-01-б/46043 від 20.12.201 на заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування вбачається, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с. 25). Нормами ст.999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 цієї статті Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст.4 Закону №1961-IV). Нормою ст.6 Закону №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п.1.7. ст.1 Закону №1961-IV забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , сталася за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito» д.н.з. [NUMBER] (Польща), який не є забезпеченим транспортним засобом (а.с. 13). Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 Закону №1961-IV). Підпунктом «а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Нормами ст.23 Закону №1961-IV визначено види шкод, заподіяні життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однією з яких є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Порядок здійснення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначений ст.27 Закону №1961-IV. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Отже судом встановлено, що смерть [PERSON] , який помер [INFO] , настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.06.2021р., тому позивач має законні підстави на відшкодовування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності судового рішення по кримінальному провадженню про встановлення особи, винної у ДТП, внаслідок якої настала смерть [PERSON] , з огляду на наступне. Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої загибеллю в ДТП чоловіка позивача [PERSON] , який був пасажиром, що сталася за участю транспортного засобу, який не є забезпеченим транспортним засобом. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зі змісту норм п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Також абз.3 п.4 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини, при цьому правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. в справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.10.2022р. в справі №208/4598/21 (провадження № 61-6997св22), від 16.02.2022р. в справі №242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21.04.2022р. в справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Оскільки судом встановлено, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого [PERSON] , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що представник відповідача не заперечує та не оспорює у своєму відзиві, тому відсутність рішення суду в кримінальній справі із висновками стосовно встановлення винної особи в ДТП, яка сталася 11.06.2021р., внаслідок якої загинув пасажир [PERSON] , чи відсутність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду, враховуючи, що представником МТСБУ не доведено тих обставин, що потерпілий [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, отже в суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також суд не вбачає підстав у задоволенні вимог відповідача щодо відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, щомісячними платежами кожній особі, яка має право на таке відшкодування, замість одноразового відшкодування, як заявлено в позовних вимогах [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 ст.5 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Нормами ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. При цьому абзац другий частини першої цієї статті Кодексу передбачає, що за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону №1961-IV). Отже зазначені у відзиві доводи представника відповідача щодо відшкодування шкоди щомісячними платежами кожній особі не знайшли свого підтвердження, оскільки цивільним та спеціальним законодавством України передбачено відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, одноразовою виплатою, враховуючи, що своєю відповіддю №3-01-б/46043 від 20.12.201 МТСБУ фактично відмовило позивачеві у відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, тому вимоги [PERSON] про стягнення з МТСБУ одноразового страхового відшкодування не суперечать закону та підлягають задоволенню. Пунктом 27.4 ст.27 Закону №1961-IV встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році було установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6000,00 грн. та з 1 грудня - 6500 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача належить стягнути на користь позивача: -страхове відшкодування утриманцям померлого [PERSON] в розмірі 216000,00 грн., розмір якого згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (6000 ? 36 = 216000); -документально підтверджені витрати на поховання [PERSON] в розмірі 10805,00 грн., розмір яких у відповідності до п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (6000 ? 12 = 72000). Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи норму ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь Державної судової адміністрації України в сумі 2268,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved