Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 30.12.2003 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народилася [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що з відповідачем спільно не проживають з січня 2022 року, подальше перебування у шлюбі з відповідачем немає ніякого сенсу, примирення між ними несожливе, а тому просила суд про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.12.2003 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , місце реєстрації: відділ реєстрації актів громадянського стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 129). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1\~ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу, відсутність заперечень проти цього від відповідача, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст.\~104,\~110,\~112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб\~розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своїй позовній заяві [PERSON] , просила, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved