Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 2015 року Кузнецовським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Рівненської області за актовим записом № 57. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між сторонами втрачені почуття любові та взаєморозуміння, протягом останнього року стосунки погіршились. Сторони мають діаметрально різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе. Вказує, що майнових спорів не мають. Ухвалою від 26 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 жовтня 2023 року. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 21 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклали шлюб, зареєстрований Віділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис № 57, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 лютого 2015 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2016 року. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами щодо того з ким із батьків буде проживати малолітній син. Спір з приводу поділу спільного майна між сторонами відсутній. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач позовні вимоги визнає, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 536,80 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved