Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

24 листопада 2021 року позивач звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила про те, що 05 липня 2021 року позивач отримала постанову приватного виконавця Амельченка В. П. про відкриття виконавчого провадження № 65932975. У листопаді 2021 року позивач дізналась про накладення на її автомобіль арешту. До отримання листа з постановою приватного виконавця Амельченка В. П. позивач не знала про примусове стягнення її боргу за кредитним договором і що сам борг перейшов до відповідача. Жодного повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором позивач не отримувала. Позивачу не надано інформації про розрахунок сум заборгованості та період, за який проводиться стягнення. У постанові про відкриття виконавчого провадження № 65932975 від 30 червня 2021 року зазначено, що з позивача на користь відповідача стягується 165 542,00 грн, проте звідки взялась саме така сума позивачу невідомо. Також позивачу невідомо, на підставі якого саме боргу (кредитного договору, займу чи інше) вчинено відповідний виконавчий напис та в подальшому відкрито виконавче провадження. На запит про отримання копії первинного документу на підтвердження наявності боргу у позивача, станом на дату подання позовної заяви до суду відповідь не отримано. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений приватним нотаріусом із порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172 у чинній редакції, а тому просить позов задовольнити. Крім того, зазначає, що виконавчий напис вчинено щодо заборгованості, яка не є безспірною. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. 26 квітня 2023 року цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 01 травня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року витребувано докази у справі у виді належним чином засвідченої копії нотаріальної справи щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. 10 жовтня 2023 року судом отримано доказ у виді копії виконавчого напису від 24 травня 2021 року № 52007. Позивач у судове засідання не з`явилась, 24 грудня 2021 року представник позивача адвокат Новікова А. І. подала до суду заяву, у якій просила цивільну справу розглянути без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала про заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, неявкою третіх осіб, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. 31 жовтня 2019 року, внаслідок реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » /а.с.9/. Судом установлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 52007 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є Боржником за Кредитним договором 482819 від 21 червня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», заборгованості за Кредитним договором 482819 від 21 червня 2018 року. Строк платежу за Кредитним договором 482819 від 21 червня 2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 червня 2018 року по 01 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 165\~542,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7\~000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 158\~542,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 750,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 166\~292,00 грн /а.с.85/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В. П. від 30 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65932975 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. від 24 травня 2021 року № 52007 /а.с.10, 11-13/. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, ст. 18 ЦК України, главою 14 Закону України «Про нотаріат», ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскільки відповідачем не доведено, що між ним та позивачем укладений кредитний договір і він був посвідчений нотаріально, і саме він, в подальшому, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, у своїй позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем до позовної заяви надано копію договору про надання правової допомоги б/н від 30 липня 2020 року /а.с.14-15/, ордер на надання правничої допомоги адвокатом Новіковою А. І. від 24 листопада 2021 року /а.с.17/ та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на загальну суму 4 862,00 грн /а.с.18/. Однак, судом установлено, що стороною позивача документально не доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано: акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг. Оскільки позивачем не надано доказів того, що нею понесені витрати на правову допомогу, у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині та стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial