Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі за текстом - позивач або ТОВ «Аверс-Сіті») свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - Рішення № 270 від 22.09.2011), в тому числі, щодо квартири [ADDRESS] (далі за текстом - квартира [ADDRESS] або спірне майно). Зокрема, вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС № 16411043016. В свою чергу Сертифікат КС № 16411043016 видано на підставі Акту готовності об?єкту до експлуатації № 870 від 14.09.2011 відповідно до якого замовником об?єкта є ТОВ «Аверс-Сіті» та Державного акту серія ЯИ № 270393 на право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на земельну ділянку площею: 4,3864 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного Позивач констатує, що він є власником земельної ділянки та нерухомого майна, яке закінчено будівництвом та прийняте в експлуатацію у встановленому порядку. Таким чином, з урахуванням того, що ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва та власником земельної ділянки, то згідно ст. 876 ЦК України, він є власником нерухомого майна, що знаходиться на відведеній йому земельній ділянці. 10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності в ДРРПНМ у зв?язку з чим Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області позивачу було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] від 15.08.2013. 22.07.2016 [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] (далі за текстом [PERSON] ) на підставі довіреності від 19.07.2016 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Валентинівною, зареєстрованої в реєстрі за № 1403 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни зі заявою про скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо незаконного відчуження спірного майна, позивач зазначає наступне. 22.07.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (далі за текстом - спірне рішення), прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною (далі за текстом - відповідач або державний реєстратор) було скасовано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі за текстом - позивач або ТОВ «Аверс- Сіті») на квартиру [ADDRESS] . Зокрема, підставою для прийняття спірного рішення стала постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 (стор. 4 інформаційної довідки). 04.05.2018 адвокатом позивача було зроблено адвокатський запит до Вищого адміністративного суду України про надання інформації та копії постанови суду № К/800/63480/16 від 18.07.2016. 15.05.2018 від Вищого адміністративного суду України надійшла відповідь на запит, відповідно до якої останній повідомив, що: здійснивши запит у відповідних базах даних діловодства та вхідної кореспонденції суду, надходження чи відкриття касаційного провадження за № К/800/63480/16 не виявлене. Відповідно, надати інформацію про ухвалення Вищим адміністративним судом України постанови від 22.07.2016 за касаційним провадженням № 800/63480/16 та надати ї копію, не вбачається за можливе. Позивач вважає, що постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 не має статусу документа, достатнього для державної реєстрації припинення права власності та інших речових прав, у силу положень Закону № 1952-IV, оскільки таке рішення не приймалось та не видавалось органом, який уповноважений на здійснення таких дій. Зокрема, приватний нотаріус не проявив простої обачності під час державної реєстрації припинення права власності на вказану квартиру, державний реєстратор не пересвідчився чи набрало вказане судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки автентичності такого рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив реєстрацію для усунення вказаних недоліків заявником. Враховуючи те, що із заявою про скасування права власності ТОВ «Аверс-Сіті» на спірне майно звернувся [PERSON] через свого представника позивач вважає, що заявник своїми діями порушив право власності ТОВ «Аверс-Сіті», у зв?язку з чим має бути залучений до розгляду справи в якості відповідача. Позивач зазначає про те, що ТОВ «Аверс-Сіті» не подавало заяву про припинення права власності, а Вищий адміністративний суд України не направляв державному реєстратору постанову про скасування права власності для її виконання, а тому заяву про державну реєстрацію прав подано неналежною особою, у зв?язку з чим у реєстрації прав мало б бути відмовлено. Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30586589, видане 22.07.2016, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Змисловською Тетяною Василівною, щодо квартири [ADDRESS] , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 134218732109). Витребувати від [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (код ЄДРПОУ 33939099) квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 134218732109). Судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 06.10.2021 справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 05.06.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Відзивів від відповідачів до суду не надходило. До суду від третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни надходили пояснення по справі, згідно яких зазначає про те, що з доводами позивача не погоджується, оскільки до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності звернулась належна особа, оскільки згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заявником може бути, в тому числі, інший правонабуч. Крім того, відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії, відсутній обов`язок реєстратора перевірити автентичність рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки такий обов`язок виник з 06.09.2016. Враховуючи викладене, в задоволені позову просить відмовити. Інших заяв чи клопотань до суду не надходило. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає зі закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 31 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об?єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об?єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об?єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 876 ЦК України, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно матеріалів справи, 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в тому числі щодо квартири [ADDRESS] . Вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС № 16411043016. 10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності в ДРРПНМ у зв?язку з чим Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області позивачу було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] від 15.08.2013. 22.07.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною було скасовано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на квартиру [ADDRESS] . Також судом встановлено, що оскільки постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016, не прийнялась, виходячи з відповіді № 467/3-14/18 від 15.05.2018, то приватним нотаріусом Змисловською Т.В., яка діяла в якості державного реєстратора, рішення про скасування права власності за ТОВ «Аверс-Сіті» було прийнято на підставі документа, якого не існує. Разом з тим, в додаткових поясненнях представник позивача зазначає про те, що однією з підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є те, що під час прийняття оскаржуваного рішення, державний реєстратор не перевірив наявність обтяжень на нерухоме майно ТОВ «Аверс-Сіті». Суд погоджується з такими доводами представника позивача. Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови в державній реєстрації прав: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. Виходячи зі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції закону станом на дату прийняття рішення про державну реєстрацію), на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних заяв та реєстраційні справи. Порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Виходячи з п. 27 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджене Постановою Кабінету міністрів України № 1141 від 26.10.2011 (в редакції на дату прийняття рішення про державну реєстрацію), у разі проведення державної реєстрації виникнення обтяжень речових прав на нерухоме майно до спеціального розділу Державного реєстру прав вносяться відомості, передбачені пунктами 20 і 24 цього Порядку. Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджене Постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17.10.2013, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з п. 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції на дату прийняття рішення про державну реєстрацію), державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення. Виходячи з п. 73 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції на дату прийняття рішення про державну реєстрацію), під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач). У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Пунктом 74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції на дату прийняття рішення про державну реєстрацію) передбачено для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції на дату прийняття рішення про державну реєстрацію), документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; 6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно інформаційної довідки № 155949151 від 12.02.2019, в спеціальному розділі були наявні наступні обтяження на нерухоме майно: Номер запису про обтяження: 13563226 (спеціальний розділ), підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 50162314, виданий 03.03.2016, видавник: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов Валентин Олександрович, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28595371 від 04.03.2016 12:02:46, Башілов Валентин Олександрович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ. Таким чином, з урахуванням такого обтяження, державний реєстратор не мав прав вчиняти дії щодо нерухомого майна та майнових прав ТОВ «Аверс-Сіті». Так, відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 38 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що одним зі випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення державного реєстратора про скасування права власності, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Таким чином, оскільки спірне майно вибуло з володіння ТОВ «Аверс-Сіті» поза його волею до спірних правовідносин застосовуються положення статей 387, 388 ЦК України. Зокрема, у справі № 6-140цс14 Верховний Суд України дійшов висновку, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у зв?язку з тим, що спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі спірного рішення державного реєстратора, яке підлягає скасуванню, зважаючи на те, що спірна квартира вибула з володіння власника поза його волею, на підставі чого остання має бути витребувана із чужого незаконного володіння добросовісного набувача [PERSON] на користь позивача. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатив суму судового збору у загальному розмірі 4405,00 гривень, яка відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved