Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 05 липня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того, сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільні діти проживають з позивачем. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Також відповідач наразі зловживає алкоголем та ухиляється від сплати аліментів. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації оригінал висновку органу щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 24 жовтня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву з викладених у ній підстав. Додатково пояснила, що у листопаді 2021 року з відповідачем розмовляла з приводу придбання одягу дітям та коли отримала відмову, то заборонила спідкування з дітьми. З того часу, з боку відповідача не було ні дзвінків, ні листування. Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у травні 2022 року донька втекла зі школи. Позивач зателефонувала йому та відповідач забрав дитину до себе. Коли дитина повернулася жити до матері, то з донькою відповідач спілкувався по мобільному телефону. Після участі захисника у кримінальному провадженні по обвинуваченню відповідача у несплаті аліментів з донькою припинилося спілкування по мобільному телефону. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що між сторонами існує конфлікт. Позивач заборонила відповідачу спілкування з дітьми через наявність заборгованості по сплаті аліментів. З січня 2022 року в телефонному режимі також неможливе спілкування. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності Свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його донькою. У 2019 році позивач переїхала до них, у відповідача не було роботи і грошей. У 2021 році протягом місяця внучка жила у відповідача, потім попросила її забрати. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її донькою, яка наприкінці 2019 року розлучилася з відповідачем. Протягом двох місяців внучка проживала у відповідача, говорила, що у нього все дозволено. З 01 вересня 2021 року позивач з дітьми проживає на Оболоні. Невідомо, чи спілкувався відповідач с дітьми по мобільному телефону. Свідок [PERSON] пояснила, що до 2021 року відповідач мав постійну роботу. З березня 2021 року донька протягом півроку проживала з відповідачем на прохання позивача, яка конфліктувала з донькою. У травні 2021 року позивач переїжджала на Оболонь, відповідач на тиждень забирав дітей до себе, щоб позивач переїхала на інше місце проживання. Відповідач передавав речі та їжу, але позивач наполягала тільки на передачу грошей. Тому почала говорити, якщо немає грошей, то і забороняє побачення з дітьми. Коли відповідач прийшов у судове засідання у кримінальному провадженні по його обвинуваченню із захисником, позивач заблокувала номер телефона і відповідач мав можливість дозвонитися лише з невідомового номеру. Відповідно до вимог ст. 171 СК України судом не заслухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки через свій ранній дитячий вік (9 років) він не в змозі чітко і ясно висловити свою думку про позбавлення батьківських прав. Крім того, судом не заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки зі змісту висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 травня 2023 року вбачається, що мати та батько дитини надали згоду на спілкування останньої з психологом. Під час спілкування дитини з психологом, остання висловила небажання спілкуватися з батьком та зазначила, що відчуває до нього негативні емоції (а.с. 152-154). Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 05 липня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року було розірвано (а.с. 5, 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , (а.с. 7). Крім того, сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Спільні діти проживають з позивачем. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Крім того, відповідач наразі зловживає алкоголем та ухиляється від сплати аліментів. На підтвердження позовних вимог позивач надала постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з відповідача аліментів на спільних дітей (а.с. 11-12), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію повідомлення про підозру та копію обвинувального акту за ч. 1 ст. 164 КК України стосовно відповідача (а.с. 14, 15-19, 20-22). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, де просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження ігнорування відповідачем своїх батьківських обов`язків та небажання приймати участь у вихованні і розвитку спільних дітей сторін по справі. Відповідач до моменту коли позивач почала чинити перешкоди у спілкування з дітьми приймав участь у їх вихованні, їх спільна донька з березня по червень 2021 року мешкала разом із ним. Викладені у позовній заяви доводи позивача є домислами. Відповідач не зловживає алкоголем. Несплата відповідачем аліментів не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 42-51). На підтвердження обставин, викладених у відзиві відповідачем надано лист відповідача позивачу з пропозицією дійти письмової згоди стосовно участі батька у вихованні дітей (а.с. 52-53), відповідь позивача на вказаний лист (а.с. 56), характеристика відповідача (а.с. 59), довідка стосовно відповідача з наркологічного диспансерного відділення (а.с. 60), протоколи допиту свідків в межах кримінальної справи стосовно відповідача за ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 61-64, 65-68). Частиною 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 травня 2023 року № 104-3343, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 152-154). Вказаний висновок ґрунтується на тому, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів на спільних дітей та стосовно останнього за результатами звернення позивачки складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей). Крім того, за результатами спілкування [PERSON] з психологом встановлено, що остання майже не говорить про батька, в розмові стосовно нього замикається і відмовляється підтримувати бесіду; дитина ображається на батька за його відношення до матері, брата та особисто до неї; дівчинка не розуміє поведінку батька, відчуває до нього негативні емоції: образу, роздратування, деякою мірою страх; прив`язаність дівчинки до батька майже не сформована; дитина висловлює бажання не спілкуватися з батьком, який своєю поведінкою заганяє дитину в почуття провини. Водночас умови проживання дітей разом з матір`ю належні для виховання та всебічного розвитку. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18). Судом не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо злісного, свідомого та умисного невиконання обов`язків по вихованню дитини. Відповідачем спростовано більшість наведених позивачем доводів, у тому числі доказово. Як в судових засіданнях, так із обставин, викладених у заявах по суті справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існує конфлікт, в тому числі міжособистісний. Відтак, враховуючи також тривале проживання доньки з матір`ю, суд доходить висновку, що думка дитини, викладена психологу, може бути спотворена та висловлена під впливом зовнішніх навіювальних факторів (мати ознаки навіювання).

Outcome: dismissed