Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Михалевич Д.А. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] \~на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 3 000 доларів США, три відсотки річних за користування грошовими коштами у розмірі 96 доларів США 41 цент, а також витрати по оплаті судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21 лютого 2022 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 3\~000,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути позивачу до 08 серпня 2022 року. На підтвердження цього факту відповідач написав розписку, в якій вказав, що кошти зобов`язується повернути в строк, визначений в розписці. Станом на 04 вересня 2023 року відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення боргу, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість у розмірі 3000,00 доларів США. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, підтримує позовні вимоги, просить позов задоволити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно з розпискою від 21 лютого 2022 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 3\~000,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути позивачу до 08 серпня 2022 року. На підтвердження цього факту відповідач написав розписку, в якій вказав, що кошти зобов`язується повернути в строк, визначений в розписці. Також, сторонами було погоджено, що відповідач, починаючи з 01 березня 2022 року повинен виплачувати кошти рівними частинами по 500 дол. США до повного погашення всієї суми. Як зазначає позивач, він неодноразово звертався з вимогами до [PERSON] про повернення грошових коштів, однак відповідач ігнорує ці звернення та не вживає жодних заходів щодо повернення позичених ним коштів. Станом на день подання позову до суду 04 вересня 2023 року відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення боргу, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість у розмірі 3\~000,00 доларів США. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як стверджується матеріалами справи, відповідач зобов`язувався повернути кошти в термін до 08 серпня 2022 року, однак грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписки) саме у кредитора [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення основного боргу в сумі 3\~000,00 дол. США. Згідно правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За змістом частини першої\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, про що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. В такому разі, позивач має право на захист свого майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу шляхом стягнення 3 процентів річних. Таким чином, борг відповідача перед позивачем зі сплати 3 % річних з 09.08.2022 по 04.09.2022 становить 96,41 доларів США. З проведеним позивачем розрахунку 3% річних суд погоджується, оскільки такий ніким не оспорений та не спростований. На підставі викладеного, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за ч.2\~ст.625 ЦК України, в розмірі 96,41 доларів США. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1\~132 грн. 31 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved