Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо їх неповнолітньої дитини - [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є матір`ю [PERSON] , який народився у сторін під час перебування у шлюбі. 18.01.2020 відповідач залишила місце проживання та виїхала в невідомому напрямку. Рішенням суду 25.08.2020 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач із сином [PERSON] не спілкується, не проявляє до нього достатньої материнської турботи, незважаючи, що має таку можливість. Навчанням, вихованням та станом здоров`я дитини цікавиться не в достатній мірі. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Зазначене, на думку позивача, свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, тому він звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Данилюк Н.В. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач не в достатній мірі спілкується з дитиною. Всі без винятку питання щодо утримання, навчання та лікування дитини вирішує позивач, а участь відповідача у житті дитини обмежена невеликою кількістю побачень, що носять розважальний характер. Представник позивача вважає, що висновок органу опіки та піклування складений з порушенням порядку його складання, оскільки на час засідання комісії батьки дитини були відсутні, позивач на засідання комісії не запрошувався. Крім того, представники органу опіки та піклування перед складенням висновку не спілкувалися з дитиною [PERSON] та не з`ясували його думку. У зв`язку з чим представник позивача просить суд не враховувати висновок органу опіки та піклування, як доказ по справі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що під час перебування у шлюбі з позивачем у 2013 році вони разом проживали на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Впродовж зазначеного періоду вони спільними зусиллями вели роботи по будівництву власного будинку. Після народження дитини [PERSON] , приблизно в 2021 році, вони припинили фактичні шлюбні відносини. Вона вирішила змінити місце проживання, однак позивач залишив сина [PERSON] проживати разом із собою, тому вона не зверталась до поліції, оскільки вважала, що питання щодо визначення місця проживання сина вирішиться мирним шляхом. З лютого 2022 по вересень 2023 вона проживала в м.Києві, де влаштувалась на роботу швачкою. Дитину в школі вона не відвідувала, оскільки навчання проводиться дистанційно, проте вона підтримує звязок по телефону з класним керівником дитини. З сином вона постіійно спілкується по телефону, інколи купує йому подарунки. Крім того, вона періодично бачиться з дитиною, однак такі побачення з дитиною відбуваються, коли позивач дозволяє. Забрати дитину на деякий час позивач не дозволяє. Вона обізнана про стан здоров`я дитини [PERSON] та знає, що він хворіє, приблизно раз на місяць. З відповідачем вона спілкування не підтримує. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вона заінтересована у вихованні дитини. Представник відповідача - адвокат Бойко З.С. просила суд відмовити у задоволенні позову через безпідставність, оскільки відповідач не уникає виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина - [PERSON] . Допитаний судом свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з відповідачем з часу проживання останньої за адресою: [ADDRESS] . Зі слів відповідача свідку відомо, що між сторонами виникали непорозуміння та конфлікти, а після припинення шлюбу їх син [PERSON] залишився проживати з батьком. Позивач належним чином здійснює батьківські обов`язки: дитина завжди охайна, відвідує заклади харчування. Батько користується авторитетом у сина. Свідком участі матері у вихованні дитина, вона не була. Представник третьої особи Лошакова О.В., яка є спеціалістом служби у справах дітей Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, суду пояснила, що під час розгляду питання щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , остання на засіданні комісії була присутня та категорично заперечувала проти цього, а також надала довідку на підтвердження її працевлаштування. За результатами розгляду зазначеного питання на засіданні виконавчого комітету сільської ради затверджено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківського піклування. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Суд установив, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Батьком дитини зазначений [PERSON] (а.с. 11, 12). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22.07.2020 у справі № 405/2599/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с13-15). Згідно із довідкою № 021652/1 від 04.12.2020 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000259683 від 08.08.2022 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). З довідки № 99 від 12.08.2022, виданої Квартальним комітетом № 10 Подільського району м.Кропивницького вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2013 р.н. (а.с.17). Згідно із довідкою № 23 від 10.08.2023, виданою КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради», [PERSON] працює в зазначеній установі на посаді маляра. Сукупний розмір доходу з березня по липень 2023 становить 36689, 71 грн (а.с.16). Відповідно до характеристики № 971 від 09.08.2022, наданої генеральним директором КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради», [PERSON] за період роботи з 2022 зарекомендував себе добросовісним працівником. В роботі використовує теоретичні знання та практичні навички, за необхідності допомагає колегам за межами робочого часу, приймає активну участь в житті закладу, користується повагою в колективі (а.с.19). З характеристики від 12.08.2022, виданої головою квартального комітету № 10 Подільського району м.Кропивницький, [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] характеризується позитивно, скарг від сусідів не надходило. З оточуючими ввічливий, уважний, відповідальний (а.с.20). Відповідно до медичних довідок та сертифіката серії 10ААЖ № 890146 [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря психіатра, лікаря невролога не перебуває, наркологічних захворювань не має (а.с.21-23). Згідно із відповіддю № 1071/03-22 від 18.08.2022, наданою генеральним директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м.Кропивницького», [PERSON] з народження перебуває під наглядом медичних працівників АЗПСМ № 9. Останні декілька років дитину до лікаря-педіатра на профілактичні огляди, проведення щеплення приводить батько [PERSON] (а.с.24). Відповідно до інформації Червоноярського старостинського округу Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 49 від 14.10.2022 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Згідно із довідкою № 693 від 21.10.2022 [PERSON] з 17.06.2020 працює швачкою швейного виробництва ТОВ «ТК-Домашній текстиль» (а.с.114). З характеристики № 694 від 21.10.2022, наданої директором ТОВ «ТК-Домашній текстиль», вбачається, що [PERSON] за час роботи на зазначеному підприємстві зарекомендувала себе виключно компетентним та професійним спеціалістом. Виділяється високою працездатністю та відповідальним ставленням до виконання поставлених завдань. Цілеспрямована, безконфліктна, користується повагою у колег (а.с.51). З довідки про доходи № 806 від 23.11.2022 сукупний розмір [PERSON] з листопада 2021 по жовтень 2022 становить 99967, 70 грн (а.с.52). Згідно із сертифікатом серії 12ЯЯС № 554167 та відповіді Кропивницької центральної районної лікарні [PERSON] за допомогою до лікаря психіатра не зверталась, наркологічних захворювань не має (а.с.54). Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Аджамської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету № 8 від 16.02.2023, зазначений орган опіки та піклування встановив, що мати дитини не відмовляється від піклування, категорично виступає проти позбавлення її батьківських прав. У зв`язку із чим, орган опіки та піклування, виходячи з найкращих інтересів дитини, вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] (а.с.75-77). Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст.166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз встановлених судом обставин справи, дає підстави дійти висновку, що стороною позивача не надано переконливих доказів щодо свідомого та навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . В якості підстави позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає той факт, що відповідач залишила дитину та зникла в невідомому напрямку, проте з пояснень відповідача вбачається, що зміна її місця проживання виникла з тієї причини, що сторони припинили шлюбні відносини і вона виїхала в м.Київ за новим місцем роботи, що також підтверджується довідкою та характеристикою ТОВ «ТК-Домашній текстиль». Відповідач, яка є матір`ю дитини, офіційно працевлаштована, не веде антисоціальний спосіб життя, бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, що підтверджується як особистими поясненнями відповідача та представника третьої особи [PERSON] , так і висновком органу опіки та піклування, тому суд вважає, що такий крайній захід сімейно-правового характеру, як позбавлення батьківських прав не забезпечить належного виховання дитини та не відповідає критерію найкращих інтересів дитини, що також встановлено висновком органу опіки та піклування від 16.02.2023. Крім того, на підтвердження заінтересованості відповідача у збереженні родинних зв`язків з дитиною свідчить пред`явлення у даній справі зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, в якому вона просила визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю. Суд відхиляє твердження представника позивача щодо неврахування висновку органу опіки та піклування, в якості доказу, з наступних підстав. У частині ч.4, ч.5 ст.19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Правила опіки та піклування, затверджені спільним наказом № 34/166/131/88 від 26.05.1999, містять положення п. 1.8, згідно якого рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку. Стороною позивача в якості заперечення проти висновку органу опіки та піклування зазначено, що сторони не приймали участь у засіданні органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Процедура проведення засідань органу опіки та піклування Правилами опіки та піклування детально не врегульовані, зокрема в ньому відсутня імперативна вказівка на обов`язковість виклику на відповідні засідання батьків дитини, стосовно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав, тому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо порушення органом опіки та піклування процедури складення висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Іншою підставою неврахування вищезазначеного висновку органу опіки та піклування представник позивача зазначає неврахування думки самої дитини щодо питання позбавлення батьківських прав відповідача. Нормою ч.1 ст.171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. В той же час, коли дитина тривалий час проживала з одним із батьків, а тому її думка може бути спотворена, мати ознаки навіювання одним із батьків, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна. Озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Згідно висновку, висловленому у у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 682/966/17 зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків, тому, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому за характеру неприязних відносин між батьками, суд не вбачає підстав необхідності у залученні дитини до обговорення питань, пов`язаних з позбавленням батьківських прав його матері. Отже, суд не вбачає підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 8 від 16.02.2023. Категоричне заперечення відповідача проти задоволення позову свідчить, що вона не втратила інтересу до дитини, почала вживати дієві заходи для забезпечення проживання дитини разом з нею, суд виходячи з інтересів дитини у збереженні і зміцненні родинного зв`язку з матір`ю, що має високий пріоритет, вважає доцільним не позбавляти відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] . Нерегулярне спілкування відповідача з дитиною та ступінь участі батька дитини в житті дитини за встановлених судом обставин не свідчить про самоусунення відповідача від участі у житті дитини та її виховання. Зазначений висновок ґрунтується на поясненнях відповідача, яка зазначила, що наприкінці шлюбного життя сторін між ними виникли неприязні відносини, що також підтвердила суду свідок [PERSON] . Згідно висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 06.10.2021 по справі № 320/5094/19 особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються, ст.ст.150, 152, 155 СК України.

Outcome: dismissed