Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому прохав: припинити стягнення аліментів із [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави по справі № 554/11045/20 виданого 09.12.2020 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 листопада 2020 року і до повноліття дітей, який перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження ВП № 63959070; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового наказу № 554/11045/20, який виданий Октябрським районним судом м.Полтави 09.12.2020, про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з 30 листопада 2020 року по 05 листопада 2021 року та з 21 січня 2022 року по дату набрання рішенням у даній справі законної сили; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно сплачені в якості аліментів грошові кошти у розмірі 45254, 65 грн.; стягнути із дати подачі даного позову із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказала, що у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.09.2020 року, яке набрало законної сили 03.11.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави по справі № 554/11045/20 від 09.12.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 листопада 2020 року і до повноліття дітей. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження ВП № 63959070. 19.05.2022 доньці [PERSON] виповнилося 18 років, а тому з червня 2022 року аліменти стягуються у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача. Після звернення до виконавчої служби для примусового виконання рішення, донька [PERSON] до і на момент повноліття постійно проживала з відповідачкою, а син [PERSON] з позивачем, окрім періоду з 05.11.2021 року по 21.01.2022, коли [PERSON] тимчасово залишав державний кордон України і [PERSON] проживав із матір`ю. Відповідач отримувала та отримує аліменти на двох дітей, з одним із яких фактично не проживає та не витрачає на сина. Зазначає, що станом на 27.02.2023 року заборгованість за аліментами становить 9\~704 грн. 20 коп. Після початку військової агресії російської федерації проти України та введення 24.02.2022 року військового стану, 04.03.2022 відповідач виїхала за межі території України, орієнтовно через два тижні до матері поїхала донька [PERSON] , а син [PERSON] , як і до цього, залишився проживати з батьком. Таким чином, у позивача є підстави для звільнення від сплати аліментів. Також вказує, що на момент подання позову син проживає з батьком, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, водночас аліменти на її ім`я нараховуються. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено про часткове визнання позову, а саме: припинення стягнення аліментів із [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів платника аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави № 554/11045/20 від 09.12.2020 із 07 березня 2022 року; звільнення від сплати заборгованості по аліментам [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , розмірі 1/6 частини всіх видів доходів платника аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави № 554/11045/20 від 09.12.2020 із 07 березня 2022 року; стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи із дня подачі позову [PERSON] ; стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів у розмірі 19\~377, 83 грн. В обґрунтування відзиву вказала, що відповідач не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] із дати пред`явлення позову, але не у частині від заробітку, а у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на місяць, що викликано матеріальним становищем відповідача та відсутністю у неї постійного та стабільного заробітку. Вказує, що з 07.03.2022 року [PERSON] перебуває за кордоном, спочатку у Нідерландах, а з 02 грудня 2022 року у Бельгії, де отримує фінансову допомогу у вигляді тимчасового захисту для українців. Вона не працює, оскільки не володіє достатнім рівнем знань нідерландської мови, наразі мову вивчає. Кошти, які відповідачка отримує у вигляді щомісячної допомоги призначені на її харчування та проживання у цій країні. Запропонований вид і розмір щомісячних аліментів на [PERSON] відповідатиме гарантованому розміру для дитини відповідного віку. Вимога про припинення стягнення аліментів з позивача із 30 листопада 2020 року на двох дітей є безпідставною та недоведеною. Так, позивач у позові зазначає, що донька [PERSON] проживала весь час з матір`ю, і в той же час прохає звільнити від аліментів і на її утримання з 30.11.2020. В частині звільнення від сплати аліментів на сина, то відповідач визнає позов за період з 07.03.2022 року про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Вказує, що після розірвання шлюбу сторони проживали разом в одній квартирі, тому що не мали іншого житла. Комінальні послуги оплачували навпіл. Сам по собі факт проживання із дітьми не свідчить про їх утримання. Так, матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей не надавав, тому [PERSON] стягнула з нього аліменти. Відповідач надає довідку до позову, що він у певні періоди не мав доходів, вона ж утримувала дітей самостійно. До 07 березня 2022 року [PERSON] постійно проживала із дітьми, займалася їхнім навчанням, додатковим розвитком та вихованням, а також матеріальним забезпеченням. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України та оголошення воєнного стану, відповідач прийняла рішення виїхати за кордон, через п`ять днів до неї виїхала донька [PERSON] . Щодо виїзду сина [PERSON] позивач заперечив та переховував свідоцтво про народження сина, тому із 07 березня 2023 року він залишився проживати з батьком. Відтак вимога про припинення стягнення аліментів на обох дітей із 30.11.2020 та про звільнення від сплати заборгованості по аліментам з 30 листопада 2020 року по 05 листопада 2021 року та з 21 січня 2022 року по дату набрання рішенням у даній справі законної сили є безпідставними. Вважає законним припинити стягнення аліментів із неї на утримання сина [PERSON] з 07.03.2022 року, з часу, коли вона з ним не проживає. Із розміром заборгованості також не погоджується, а визнає позов в цій частині частково у розмірі 19\~377, 80 грн. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що сторона позивача заперечує проти стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі, оскільки саме позивач обирає спосіб захисту свого права. Жодних доказів, які б підтвердили факт безробіття відповідача суду не надано. Також вказує, що відповідач не правильно зрозуміла позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів на Варвару, але позивач зазначає, що у нього такі вимоги відсутні, так як аліменти на її утримання не стягуються, у зв`язку із досягненням 18 річного віку. Зазначає, що доводи відповідача, що вона проживала постійно з дітьми до 07.03.2022 спростовуються показами свідків, які показали, що [PERSON] часто не жила вдома, так як перебувала у відрядженнях, а з дітьми у квартирі проживав батько. Також відповідачем не підтверджено, що вона здійснювала оплату розвитку здібностей дітей та їх лікування, які за своєю правовою природою є додатковими витратами і не частиною аліментів. Твердження відповідача, що вони із позивачем разом сплачували комунальні послуги свідчить, що батько утримував дітей нарівні з матір`ю. Доводи [PERSON] про відсутність у [PERSON] доходів не свідчать, що їх у нього не було. Його дохід був нерегулярним та мінливим, але достатнім для виконання батьківських обов`язків. Контррозрахунок суми, які підлягає поверненню, не враховує повноліття джочки та ведеться щодо двох дітей, а розрахунок позивача полягає у тому, що він не визнає обґрунтованість стягнення аліментів на [PERSON] . Вказує, що з позивача безпідставно було стягнуто 45\~254, 65 грн. Також зазначає, що надані докази відповідачкою є недостовірними, зокрема, надані копії перекладу з іноземної мови не засвідчені відповідно до Закону. Позивач заперечував проти виїзду за кордон, оскільки вона не мала там роботи та коштів. Роздруківка із банківського рахунку про надходження коштів [PERSON] також не підтверджує про надходження коштів на неї саме від матері. Разом з тим, він перерахував сину 11\~771 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Представником відповідача подано до суду заперечення, в яких вказала, що у відзиві представник позивача намагається спростувати факт проживання, виховання та забезпечення дітей відповідачкою до 07.03.2022 року показами свідків. Проте вказані свідки не є членами сім`ї сторін, їх допит відбувався без участі сторони відповідача, а тому вона позбавлена була можливості ставити їм запитання. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили, а оцінювати їх треба у сукупності з іншими доказами. Також вказала, що для припинення стягнення аліментів необхідно встановити хто із батьків більше виконував батьківські обов`язки. Як зазначалося у відзиві та не оспорюється позивачем, всіма батьківськими обов`язками щодо виховання, навчання та утримання дітей до свого виїзду за кордон займалася відповідач. Позивач від своїх батьківських обов`язків ухилявся, що змусило її звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів. Усних чи письмових домовленостей щодо розподілу батьківських обов`язків щодо виховання доньки матір`ю, а сина батьком не існувало. Надана позивачем довідка про рух коштів підтверджує перерахування коштів [PERSON] батьком після того, як мати виїхала за кордон. Посилання представника позивача, що [PERSON] жив за рахунок накопичень не підтверджується жодними доказами.Реєстрація [PERSON] як само зайнятої особи відбувалася 19 травня 2022 року, а тому наявність накопичень від здійснення підприємницької діяльності є голослівними та іншими доказами не підтверджена. Жодних доказів на підтвердження самостійного утримання позивачем сина з часу присудження аліментів суду не надано. Протягом більш ніж два роки позивач сплачував аліменти та не вживав заходів ані через суд, ані через виконавця щодо припинення стягнення аліментів. Представник відповідача наполягала на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі з підстав вказаних у відзиві, а також згодна на повернення безпідставно набутих коштів у сумі 19\~377, 83. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив.. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала частково, з підстав, вказаних у відзиві та запереченнях. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі із 12 лютого 2000 року, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2020 року був розірваний (справа №554/7050/20) (а.с.17).. Від шлюбу сторони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави по справі № 554/11045/20 від 09.12.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 листопада 2020 року і до повноліття дітей (а.с.18). Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження ВП № 63959070, що слідує із листа Шевченківського ВДВС у місті Полтаві від 27.02.2023 № 20475 (а.с.20). Із довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.02.2023 року по ВП № 63959070 слідує, що станом на 27.02.2023 року заборгованість становить 9\~704, 20 грн. (а.с.22). 19.05.2022 доньці [PERSON] виповнилося 18 років, а тому з червня 2022 року аліменти стягуються у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача, що слідує із вказаної довідки. 07 березня 2022 року відповідач [PERSON] виїхала за кордон України, про що свідчить копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] (а.с. 128-129). Через декілька днів за кордон до матері виїхала донька [PERSON] , а син [PERSON] залишився проживати із батьком. Дані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню, що слідує зі змісту ч.1 ст. 82 ЦПК України. Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу 03.11.2020 та до 07.03.2022 року, позивач та відповідач проживали в одній квартирі, оскільки не мали іншого житла, але спільного господарства не вели. Разом з ними проживали неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] . Робота [PERSON] була пов`язана із відрядженнями (приймала участь у виставках), а тому вона часто від`їжджала до іншого міста. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Після розірвання шлюбу діти перебували на утриманні матері, що підтверджується копією судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави по справі № 554/11045/20 від 09.12.2020, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів. Доводи позивача, що син [PERSON] весь час як до, так і після розірвання шлюбу перебував на його утриманні, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] показав, що є другом [PERSON] близько 6 років, дружину його не бачив, дітей знає. Знає, що [PERSON] останні 1,5 років проживає з [PERSON] на постійній основі, займається його вихованням та розвитком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що являється сусідкою позивача по під`їзду. Знає, що він проживав із дружиною та трьома дітьми. Дружина працювала не у [PERSON] , перебувала у відрядженнях. Діти проживали з батьком. [PERSON] записав сина на плавання, карате, дитина була нормально одягнена. Свідок [PERSON] показала, що у квітні 2022 року [PERSON] запросив її готувати їжу на двох людей, а саме на нього та на сина, так як проживали вони удвох. Із показів свідка [PERSON] слідує, що вона є матір`ю позивача, та показала, що з березня 2022 року [PERSON] залишився проживати із сином вдвох, а [PERSON] поїхала з родичами. До цього [PERSON] весь час була у відрядженнях, одного разу у Запоріжжі була 1,5 місяці, а [PERSON] був з дітьми. Одного разу [PERSON] їздив за кордон, а решту часу син весь час жив з ним. Разом з тим, покази вказаних свідків не спростували тієї обставини, що діти перебували на утриманні матері до 07.03.2022 року, а перебування [PERSON] на утриманні батька з дня від`їзду відповідачки за кордон останньою не оспорюється. Крім того, позивач з часу винесення судового наказу не звертався до суду ані з заявою про зменшення розміру аліментів, ані з заявою про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами (згідно ч.ч.7,8 ст. 170 ЦПК України), що свідчить про визнання [PERSON] тієї обставини, що добровільно він не надавав кошти на утримання дітей. Факт перебування дітей на утриманні матері підтверджується і показами свідка [PERSON] , яка показала, що знала [PERSON] ще з дитинства, були знайомими. Знала, що [PERSON] рано вийшла заміж за [PERSON] та вони мали трьох дітей. Одного разу у 2019 році вони випадково зустрілися і [PERSON] поскаржилася, що у них з [PERSON] все йде до розлучення. Розповіла, що [PERSON] їй зовсім не допомагає з утриманням дітей, а вона весь час намагалася знайти кращу роботу. Потім вони зустрілися знову, [PERSON] розповіла, що вже розлучилася, а вона їй порадила стягнути аліменти, так як була адвокатом, то допомогла скласти заяву. Будь-яких інших доказів, що син [PERSON] перебував на утриманні батька до 07.03.2022 року, стороною позивача суду не представлено, а тому ці обставини судом не встановлені. Суд також зазначає, що сам по собі факт проживання [PERSON] з дітьми не є доказом їх утримання. Про стягнення аліментів на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18). Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів із [PERSON] , суд зазначає наступне. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Відповідно до п. 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Це також кореспондується з положеннями\~ст.273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст.273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст.\~\~273 СК України, має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, яка з 07 березня 2022 року проживає з ним. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того, відповідно до ч.4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на викладене, враховуючи те, що з 07 березня 2022 року син [PERSON] проживає з батьком, проте існує обов`язкове до виконання не скасоване рішення суду, яким із позивача на даний час стягуються аліменти на користь відповідача на сина, суд робить висновок про те, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення стягнення з позивача аліментів. Син з позивачем проживає з 07 березня 2022 року, але в позові він просить припинити стягнення аліментів з дня стягнення аліментів 30.11.2020 і до повноліття. Оскільки судом встановлено, що позивач не довів факт утримання [PERSON] з цієї дати, то вимоги в цій частині, а саме припинення стягнення аліментів з 30.11.2020 по 07.03.2022 року, задоволенню не підлягають. В іншій частині періоду з 07.03.2022 року позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, з чим погодилась і відповідачка. При цьому доводи сторони відповідача, що позивач безпідставно прохав припинити стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] є помилковими, оскільки такі вимоги позивач до суду не пред`являв, про що детально надано пояснення у відповіді на відзив. Щодо позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] з 30 листопада 2020 року по 05 листопада 2021 року та з 21 січня 2022 року по дату набрання рішенням законної сили (за виключенням періоду, коли [PERSON] перебував за кордоном), суд виходить з аналогічних мотивів при визначенні періоду, за позивач підлягає звільненню від заборгованості. Так, відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Таким чином,\~суд вважає\~доведеними вказані\~позовні вимоги\~частково,\~а саме\~можливість звільнення\~позивача від\~сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася з 07.03.2022 року по дату набрання рішенням законної сили. При визначенні суми безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів, суд виходить з наступного розрахунку. Із Розрахунку заборованості за сплати аліментів від 27.02.2023 року, який не оспорюється сторонами, вбачається, що починаючи з 30.11.2020 по 27.02.2023 року [PERSON] фактично сплатив 92\~943 грн. За період з 30.11.2020 по березень 2022 (коли [PERSON] поїхала за кордон) боржник повинен був сплатити на двох дітей 66\~294 грн. 67 коп. З березня 2022 року по червень 2022 року (з часу виїзду Варвари за кордон до 19.05.2022 досягнення Варварою повноліття) на Арсенія підлягало сплаті 7\~270 грн. 50 коп. (4\~847х3:2). З червня 2022 року по лютий 2023 року на Арсенія [PERSON] повинен був сплатити 21811 грн. 50 коп. ( 2423 грн. 50 коп. х9). Таким чином, позивач сплатив на Арсенія 29\~082 грн. (7\~270 грн. 50 коп.+ 21811 грн. 50 коп.) за період, коли дитина перебувала на його утриманні. Отже, на [PERSON] зобовязаний був сплати аліменти на двох дітей у сумі 73\~565 грн. 17 коп. (66\~294 грн. 67 коп. (на двох до березня 2022 року) + 7\~270 грн. 50 коп.(на Варвару з березня 2022 року по червень 2022 року)). Враховуючи, що позивач всього сплатив 92\~943 грн., то сума переплати становить 19\~377 грн. 83 коп. (92\~943 грн.- 73\~565 грн. 17 коп.). Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно п.1\~ч.1\~ст.\~1215\~ЦК України\~не підлягає\~поверненню безпідставно\~набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Разом з тим, виходячи з того, що аліменти були стягнуті в рамках виконавчого провадження, їх сплата не може вважатися такою, що відбувається в добровільному порядку. Отже, умов, які б перешкоджали стягненню із відповідача безпідставно набутих коштів не встановлено. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 753/15556/15. Таки чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення із [PERSON] безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів підлягає частковому задоволенню у розмірі 19\~377 грн. 83 коп. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд керується наступним. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,\~ проживає з батьком з 7.03.2022 року та перебуває на його утриманні. Відповідач не заперечує вказаного факту. Згідно\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~статті 181СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. 08 липня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесено зміни до\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи викладені норми права, вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та відповідача, те, що остання матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов`язана це робити відповідно до\~ст. 180 СК України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення аліментів із Талиповоїів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 07.03.2022 року до повноліття. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення з неї аліментів у частці від заробітку, оскільки право вибору способу стягнення аліментів належить стягувачу, що слідує із вищезазначених норм закону. У відповідності до вимог ст.191\~ч.1\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2072 грн. ( перша вимога задоволена 1073 грн. 60 коп., друга вимога задоволена частково 536 грн. 80 коп., третя вимога задоволена на 43 % - 461 грн. 60 коп.). За четверту вимогу судовий збір підлягає стягненню на користь держави у розмірі 1073 грн. 60 коп. Представник позивача зробила заяву про намір стягнути витрати на правничу допомогу в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, тому питання про їх стягнення не вирішується.

Outcome: partial