Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 01.12.2014 року у загальному розмірі 200 000,00 Євро. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.12.2014 року до [PERSON] звернувся [PERSON] із проханням дати йому в борг грошові кошти у розмірі 200 000,00 Євро, які він зобов`язувався повернути у термін до 01.12.2015 року. У разі не змоги повернути вказану суму в строк, відповідач зобов`язався повертати суму шляхом щомісячних виплат по 5 000,00 доларів США починаючи з 01.12.2016 року. На виконання вище вказаних домовленостей відповідач склав відповідну розписку, а позивач у свою чергу передав грошові кошти. Позивач вказує, що у порушення взятих на себе зобов`язань, [PERSON] суму коштів, отриманих за договором позики не повернув. 30.06.2021 року позивач звернувся з листом №01-30/06-2021 до відповідача з вимогою про повернення 200 000,00 Євро протягом 20 календарних днів, однак відповіді не отримав. Таким чином, станом на 05.07.2022 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором позики у розмірі 200 000,00 Євро, яку позивач просить стягнути. 14.03.2023 року на адресу суду поступив відзив, у якому відповідач вказує, що позивач безпідставно вимагає виконання боргового зобов`язання, оскільки між ними не виникли боргові відносини за договором позики. При цьому вказує, що документ який позивач вважає розпискою, написаний на одному з аркушів документу, що має назву Інвестиційний проект, і є нічім іншим, як внесенням змін до інвестиційного договору. Окрім того, відповідач заявляє про сплив строку позовної давності 01.12.2019 року відносно вимог позивача про стягнення боргу. Враховуючи наведене, відповідач просить у позові відмовити. 23.03.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, у якому [PERSON] вказує, що жодних інвестиційних проектів з відповідачем не мав, а наявність власноручно написаної розписки, черговий раз достовірно підтверджує, що між позивачем та відповідачем виникли взаємовідносини що випливають з договору позики. Зокрема документ, який був наданий до позовної заяви, містить назву російською мовою « Расписка », дату отримання коштів та дату їх повернення, більше того, власноручне оформлення такого документу не заперечується відповідачем, про що зазначено у відзиві на позовну заяву. Щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності позивач вказує, що повернення коштів відповідачем мало на меті щомісячні строкові платежі, а тому застосування наслідків спливу строку позовної давності принаймні до вимог про стягнення сум у загальному розмірі 68 771 Євро 50 центів починаючи з 01.07.2019 року та до 01.10.2020 року застосовуватись судом не може. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, просив у позові відмовити. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне. 01.12.2014 року [PERSON] власноручно, чого не заперечував представник останнього в судовому засіданні, написав та підписав розписку за якою «Я, [PERSON] взял у [PERSON] 01.12.2014 суму 200 000 Є, обв`язуюсь вернуть 01.12.2015 в святи с невозможностью вернуть в срок, обв`язуюсь виплачивать ежемесячно с 01.12.2016 минимально 5000 USD». Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] надав суму 200 000 Є, а підписання цієї розписки [PERSON] свідчить про отримання ним цієї позики. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При дослідженні розписки написаної і підписаної [PERSON] судом встановлено, що вона містить усі необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, сторін правочину, отримання грошових коштів у конкретно визначеному розмірі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. З огляду на викладене, зміст поданої позивачем розписки, підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача, їх суму із зобов`язанням повернення у встановлений термін, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України і є належним доказом укладення між сторонами позики вищевказаної грошової суми. Таким чином, суд не бере до уваги аргументи відповідача про те, що надана позивачем розписка не підтверджує, того що її оформленню передував факт передачі коштів у борг. Суд звертає увагу, що чинне законодавство не містить встановлених вимог щодо формату, кольору та походження аркушу паперу на якому може оформлятися розписка про позику коштів, а отже твердження відповідача про обов`язкове її оформлення лише на чистому аркуші паперу є неспроможними. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 30.06.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом №01-30/06-2021 із вимогою про повернення 200 000,00 Євро протягом 20 календарних днів, однак станом на час розгляду справи в суді відповіді не отримав. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що відповідач, згідно умов розписки, всю суму коштів не повернув до 01.12.2015 року, то відповідно почали діяти умови розписки щодо повернення відповідачем суми коштів щомісячно по 5000 USD, починаючи з 01.12.2016 року до 01.10.2020 року. З штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява про стягнення заборгованості подана до суду у липні 2022 року. За таких обставин вимоги позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.12.2016 року по 01.07.2019 року не підлягають задоволенню - з підстав пропуску позивачем трьохрічного строку позовної давності. При цьому, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за період з 01.07.2019 року до 01.10.2020 року у загальному розмірі 68 771 Євро 50 центів, оскільки цей період не охоплюється строком позовної давності. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 8 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial