Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

25 вересня 2023 року на адресу суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем по справі уклала шлюб 19 грудня 1992 року, який зареєстрований Руднянською сільською радою Летичівського району Хмельницької області, актовий запис №\~6. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. На побутову рівні із-за різниці в поглядах на життя між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що привели до напружених відносин в сім`ї. Все це призвело до того, що з 2015 року між ними встановились відчужені стосунки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час проживають окремо один від одного і не підтримують жодних сімейних відносин. Враховуючи всі ці обставини, позивач вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб має формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спільне господарство не ведеться. Просить строк для примирення не надавати. 25 вересня 2023 року ухвалою Летичівського районного суду було відкрито спрощене провадження у справі та призначеного до судового розгляду. 17 жовтня 2023 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та без звукозапису. Позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. 17 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та без звукозапису. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 19 грудня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Руднянською сільською радою Летичівського району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 19 грудня 1992 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, позивач зазначає, що їх сім`я розпалась, а відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, суд вважає, що їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту позовної заяви позивача випливає, що судові витрати вона залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved