Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

14 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 28 жовтня 2021 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), актовий запис №588. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. 30 травня 2023 року відповідачем було подано до Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу та ухвалою суду від 1 червня 2023 року відкрито провадження у зазначеній справі (справа №363/2857/23). Позивач зазначає, що вона не в змозі самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а тому відповідач, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), що забезпечить їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2023 року для розгляду зазначеного позову визначено суддю Лукач О.П. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 175 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. 27 червня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області позивачем подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено довідку від 28 липня 2022 року [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підтвердження того, що дитина проживає з позивачем та копію позовної заяви про розлучення. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 1 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 12:15 6 вересня 2023 року, про що повідомлено сторін, а відповідача, крім надсилання судової кореспонденції на адресу, зазначену позивачем у позові, додатково викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, а також надіслано йому судову повістку шляхом відправлення смс-повідомлення на номер мобільного телефону, що зазначений у позовній заяві. 9 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Толкачова А.В. про ознайомлення з матеріалами справи, з якими, відповідно до розписки, ознайомився цього ж дня в приміщенні суду. У призначене судове засідання з`явилась позивач. Відповідач та/або його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому 1 вересня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у якому, також просить надіслати йому за адресою фактичного місця проживання, яку зазначив у клопотанні (відмінна від зазначеної позивачем), копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, оскільки не отримував таких документів. 5 вересня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Величко Л.П. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке також містить прохання про направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на її робочу адресу. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача та/або його представника, враховуючи забезпечення права особи на захист, принцип рівності, змагальності сторін, розгляд справи було відкладено на 18 жовтня 2023 року о 12:30, направлено відповідачу та його представнику листи з роз`ясненням права на ознайомлення з матеріалами справи, подачі заяв, клопотань та заперечень через підсистему «Електронний суд», а відповідачу додатково надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками на адресу його місця фактичного проживання, яку ним зазначено у клопотанні. 25 вересня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду від представника відповідача - адвоката Величко Л.П. надійшли письмові пояснення (в порядку статті 43 ЦПК України). У письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, однак просить стягнути аліменти з урахуванням здійснених ним в добровільному порядку виплат за період з 13 червня 2023 року по 10 вересня 2023 року в розмірі 10035 гривень та коштів витрачених на придбання підгузків, дитячого харчування, одягу та взуття у період з 14 липня 2023 року по 9 серпня 2023 року у розмірі 8592 гривень. Крім того, сторона відповідача категорично не погоджується із твердженням позивача щодо того, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, оскільки наразі відповідач проходить військову службу в Збройних Силах України, у зв`язку з чим з об`єктивних причин не може бути поруч з малолітньою дитиною, однак намагається брати безпосередню участь в житті дитини за допомогою засобів телефонного зв`язку. 18 жовтня 2023 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Також, цього самого дня до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Величко Л.П. про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечує, однак просить врахувати здійснені відповідачем платежі з 13 червня 2023 року. У призначене судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяв позивача та представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Як убачається із копії свідоцтва про шлюб, виданого Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 28 грудня 2021 року, серія [NUMBER] , позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] з 28 грудня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі про що зроблено актовий записом № 588 (а.с. 4). [INFO] у шлюбі народилась донька - [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідок від 28 липня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] та [NUMBER] позивач [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 23). Як вбачається з військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] є військовослужбовцем та 9 квітня 2022 року призваний до Збройних Сил України (а.с. 12-13, 51-58) 30 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа №363/2857/23) (а.с. 14 -16, 24-25). Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії зазначеної позовної заяви [PERSON] просить визначити місце проживання дитини з [PERSON] . Так, відповідно до пункту 5 частини 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. З Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що у провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №363/2857/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку ухвалою вказаного суду від 14 вересня 2023 року повернуто позивачу за його заявою про відкликання позову. З долучених до письмових пояснень представника відповідача копій роздруківки АТ «КБ «ПриватБанк» та платіжних інструкцій убачається, що відповідач здійснював перекази власних коштів, без зазначення призначення платежу, при цьому лише у квитанції від 10 вересня 2023 року зазначено, що сума коштів у розмірі 4020,10 грн - на утримання дитини в рахунок аліментів (а.с. 78-94). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 89-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також, частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За змістом статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. При цьому, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, та у зв`язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Водночас, посилання представника відповідача, який не заперечує проти стягнення з нього заявлених позивачем аліментів, необхідність зарахування судом здійснених ним на користь позивача в добровільному порядку виплат за період з 13 червня 2023 року по 10 вересня 2023 року в розмірі 10035 гривень та коштів витрачених на придбання підгузків, дитячого харчування, одягу та взуття у період з 14 липня 2023 року по 9 серпня 2023 року у розмірі 8592 гривень, суд зазначає,що надання такої матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку сплати аліментів відповідно до рішення суду у частці від його доходу. При цьому, чинним законодавством України не передбачено зарахування добровільних платежів в рахунок сплати аліментів на утримання дитини під час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, оскільки правова природа аліментів має чітку процедуру її сплати. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів з 12 червня 2023 року, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що позовну заяву про стягнення аліментів, яка датована 12 червня 2023 року, [PERSON] подано безпосередньо до суду 14 червня 2023 року, а тому, з урахуванням положень статті 191 СК України, аліменти слід стягувати саме з цієї дати. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial