Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківський прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.11.2011 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 1349 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . Однак, спільне життя між ними не склалося. Після народження дитини разом з відповідачем проживали недовго, біля 4 місяців, в подальшому відповідач [PERSON] став проживати окремо. 3 того часу [PERSON] не цікавився дитиною та жодним чином не допомагав їй. Рішенням Зарічного районного суду в м. Суми від 12.06.2019 у справі шлюб між нею та відповідачем - розірвано. Вказала, що разом з сином [PERSON] через військову агресію рф у 2022 році вимушена була покинути м. Суми та переїхала до м. Ужгород, де вони проживають на даний час та мають статус внутрішньо переміщених осіб (ВПО). Відповідач [PERSON] , покладених на нього як на батька дитини, обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Позивачка також звертає увагу на тому, що відповідач ніколи не сплачував і не сплачує аліменти на користь сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку батька. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність належного ставлення відповідача до його батьківських обов?язків. Ухвалою від 19.07.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов, не заперечував щодо позовних вимог про позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Рішенням Зарічного районного суду в м. Суми від 12.06.2019 шлюб між сторонами розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.2012, [PERSON] народився [INFO] , його батьки: [PERSON] та [PERSON] . Місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою переселенця №2106-5002551871 Відповідно до ст.8, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 127/15087/17-ц, а за ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, найбільше відповідає інтересам дитини та відповідатиме таким засадам сімейного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (ч.9 ст.7 СК України). Саме такий захід підлягає застосуванню до відповідача, який байдужий до вирішення спірного питання з огляду на відсутність від нього пояснень з даного приводу як органу опіки та піклування, так і суду. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи суд приходить висновку, що позов є підставним і обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат та з врахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved