Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» із позовною заявою до [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за послуги\~водопостачання та\~водовідведення та просить суд стягнути з відповідача, згідно заяви про зменшення позовних вимог, борг за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. у розмірі 248\~958,98 грн. та стягнення судового збору в сумі 3734,40 грн. Вимоги мотивуються тим, що [PERSON] є споживачем ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 03779/3 від 12.06.2020р. укладеним між філією «Інфоксводоканал» та [PERSON] 26.08.2020р. була укладена Додаткова угода до Договору № 03779/1 від 12.06.2020р. У зв`язку із тим, що відповідач не сплачував надані йому послуги у повному обсязі за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. станом на 02.09.2022р. утворилася заборгованість у розмірі 248\~958,98 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу. Філією «Інфоксводоканал» неодноразово було надіслано відповідачу досудове попередження із зазначенням суми боргу, однак заборгованість сплачена не була. Відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Адвокат відповідача у призначене судове засідання не з`явися, однак вкотре надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на введення воєнного стану в Україні та через те, що відповідач Наказом командира військової частини [NUMBER] від 26.02.2022р. № 4 майор [PERSON] призваний Малиновським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, призначений до військової частини [NUMBER] , де проходить службу. Розгляд справи просив проводити тільки за участі відповідача. При цьому в матеріалах справи міститься відзив щодо позову, де представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не погоджується з позовними вимогами. Оскільки у нього на час підписання договору відсутні документи, які б підтверджували його повноваження, надані мешканцями гуртожитку щодо підписання відповідного договору з ТОВ «ІНФОКС», при цьому він не є юридичною особою та не може вважатися уповноваженою особою на підписання договору з позивачем. Його письмові звернення та звернення інших співмешканців гуртожитку щодо укладання індивідуальних договорів до ТОВ «ІНФОКС» на що було надано відповідь про неможливість укладання індивідуальних договорів з мешканцями відповідного будинку. Будинок по [ADDRESS] є гуртожитком, який перебуває на балансі у комунальній власності м. Одеси, якому проживають особи, які проходили службу у Збройних Силах України або проходять на теперішній час, та члени їх сімей, управителем якого є ЖКС «Хмельницький». Таким чином враховуючи, що споживачі мешканці гуртожитку не є власниками багатоквартирного будинку, а фактично є територіальна громада м. Одеси, управителем гуртожитку є КП «ЖКС «Хмельницький» повинен забезпечити виконання вимог ст. 19 ЗУ «Про питну воду, витне водопостачання та водовідведення» та укласти з ТОВ «ІНФОКС» філією «Інфоксводоканал» договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. Розглянувши відповідне клопотання суд дійшов висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишити без задоволення клопотання адвоката Заславського В.М. про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке. За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Однак, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості учасників справи прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні. При цьому у своєму клопотанні представник відповідача посилається на те, що відповідач бажає особисто приймати участь у розгляді справи та наразі цього не може зробити через перебування у лавах ЗСУ. Суд критично ставиться до відповідних посилань представника відповідача, оскільки ч. 1 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальна права та обов`язки. Будь-яких клопотань щодо визнання явки відповідача обов`язковою до суду надано не було та судом не визначалося. Також не надано відомостей, щодо неможливості прийняття участі у судовому засіданні адвоката Заславського В.М., який представляє інтереси [PERSON] .\~ Більш того, відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про розгляд справи в суді, не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.\~Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. З метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення порушення конституційних прав учасників справи на судовий захист, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу,\~зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, за відсутності доказів поважності причин неявки представника відповідача, суд протокольно ухвалив\~відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи і\~проводити розгляд справи за їх відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що від [PERSON] на адресу ТОВ «Інфокс» надійшла заява від 12.06.2020р. про укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення по об`єкту, розташованому за адресою: [ADDRESS] . (том 2 а.с. 113) Відповідно до Протоколу зборів мешканців будинку [ADDRESS] від 11.06.2020р. було прийнято рішення: встановити на будинок лічильник обліку водопостачання, вибрати відповідальних осіб [PERSON] кв. [ADDRESS] , [PERSON] кв. [ADDRESS] , які мають право підписувати всю необхідну документацію, що стосується водопостачання та водовідведення мешканцям будинку [ADDRESS] . Укласти договір на водопостачання та водовідведення з [PERSON] кв. № 42. (том 2 а.с. 118-119) Вищезазначений протокол не оскаржувався, не скасовувався, та є чинним. Таким чином, з метою вирішення нагального питання на правовій основі забезпечити будинок за адресою: [ADDRESS] , послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, був укладений договір № 03779/1 від 12.06.2020р. з уповноваженою особою [PERSON] (том 1 а.с. 10-15) Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного Договору передбачено, що Водоканал зобов`язуєте надавати Споживачу відповідної якості послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а Споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених цим Договором та діючим законодавством. При цьому слід зазначити, що [PERSON] склав та направив гарантійного листа від 13.07.2020р. відповідно до якого, гарантував сплату виниклої заборгованості перед «Інфоксводоканалом» відповідно до договору № 03779/1 від 12.06.2020р. в розмірі 265 650,74 грн. протягом 24-х місяців. (том 1 а.с. 24) 23.10.2018р. між Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради та [PERSON] було укладено договір найму житла, що знаходиться у власності територіальної громади міста Одеси, предметом якого є безстрокове користування кімнатою [ADDRESS] . (том 1 а.с. 81-82) Листом від 23.11.2022р. КП «ЖКС «Хмельницький» повідомив, що у відповідності до ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» КП «ЖКС «Хмельницький» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] в період з 01.04.2019р. по сьогоднішній день. За договором із співвласниками забезпечує належне утримання та поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому повідомлено, що мешканці гуртожитку [ADDRESS] знаходяться на прямих розрахунках за послуги водопостачання та водовідведення з ТОВ «Інфокс». (том.1 а.с.110, том 2 а.с. 142-143) Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1430-VII від 07.12.2016р. КП «ЖКС «Хмельницький» є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Одеси та не є виконавцем послуги централізованого водопостачання та водовідведення. (том 1 а.с. 87, 111-115, 117-123) 26.08.2020р. між ТОВ «ІНФОКС» та ФО [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 03779/1 від 12.06.2020р., згідно якого п. 8.1 викладено в наступній редакції: «П.8.1. Цей Договір набуває чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води та підписання обома Сторонами відповідного акту технічного обстеження водомірного вузлу та діє на протязі з 12.06.2020р. до 31.07.2021р., але в будь якому випадку, в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей Договір діє до повного погашення заборгованості за ним.», п.8.2 викладено в наступній редакції: «П.8.2. Цей Договір автоматично пролонгується на один рік, у випадку, коли Сторони цього Договору за місяць до припинення терміну його дії, не виявлять бажання розірвати цей Договір, на підставі письмового повідомлення іншої Сторони цього Договору.». (том 1 а.с. 18) 12.06.2020р. було складено Акт № 11844 технічного обстеження водомірного вузла, який підписано уповноваженою особою ТОВ «Інфокс» та [PERSON] (том 2 а.с. 116-117) Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 322 ЦК України врегульовано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відносини з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VІІІ,\~Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» від 10.01.2002р. №2918-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". Так, згідно ст. 1 Закону України\~"Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. №1875-IV (тут і на далі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017р. №2189-VІІІ комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. З огляду на вказане, саме на відповідачів покладено обов`язок укладення договору із позивачем на надання відповідних послуг. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги водопостачання та водовідведення, а відповідачі повинні за них сплачувати в силу приписів\~ст. 11 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 9, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. \~Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572\~власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пп. 5 п. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особа, яка отримує житлово-комунальні послуги зобов`язана оплачувати їх у строки, встановлені договором і законом. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Загальні правила виконання зобов`язань, встановлені\~статтею 526 ЦК, припускають, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК\~та інших актів цивільного законодавства. При цьому зобов`язання являє собою є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг (статті\~901\~і\~903 ЦК) виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не заперечує факт отримання від позивача послуг з водопостачання та водовідведення. Суд приймає до уваги докази часткової сплати відповідачем отриманих послуг з водопостачання та водовідведення, що підтверджує фактичне користування та отримання комунальних послуг від позивача (том 2 а.с. 37, 182-218). Відповідачем не спростовано належним та допустимими доказами розрахунку заборгованості в сумі 248\~958,98 грн. за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. Крім цього, відповідач не вчиняв будь-яких дій з розірвання Договору, який на його думку вчинений з порушенням норм законодавства, та не звертався до суду з відповідним позовом за захистом порушеного відносно нього права. Слід зазначити, що зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг,\~якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отже нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводиться на підставі укладеного договору, виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку та/або за нормами, затвердженими в установленому порядку. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Такий висновок відповідає позиції Верховний Суд України, яка викладена\~у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 про те, що не дивлячись на те, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються між їх учасниками виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17. Виходячи з наведених вище обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд доходить висновку, що сторони знаходились у договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачу, як довіреній особі від гуртожитку по [ADDRESS] , послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач зобов`язаний був сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом, оскільки відповідачем дійсно допущено порушення з оплати послуг з водопостачання та водовідведення. Щодо доводів наведених в заперечення позовних вимог, суд звертає увагу, що відповідач не відмовлявся від отримання послуг з водопостачання та водовідведення, які є необхідними для задоволення повсякденних побутових потреб, а тому посилання на недійсність договору є безпідставними, оскільки відповідний договір ніким із сторін не оскаржувався та не визнавався недійсним, а навпаки погоджувався з умовами договору сплачуючи частково заборгованість за надані йому послуги. Такими чином відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки наявна в матеріалах справи довідка про стан розрахунків містить інформацію про тариф, обсяги споживання(об`єм) та вартість послуг. Інші доводи відповідача також не спростовують позовні вимоги та їх підстави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved