Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Представник Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з [PERSON] на користь Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 3900 гривень у якості відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідач подав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору, як і позивач, просили за їх відсутності. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. 09 березня 2023 року приблизно о 12 год. 00 хв. [PERSON] , самовільно, без отримання дозволу виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради та документу, який посвідчує право проведення таких робіт, перебував на території урочища Смолярна, неподалік господарства, що за адресою [ADDRESS], на земельній ділянці, що належить до земель державної форми власності, неподалік річки «Сопівка», за допомогою бензопили незаконно спиляв три дерева породи верба, загальною кубомасою 1.49 куб.м. відтак, своїми діями [PERSON] заподіяв шкоду у сумі 3900 грн. А 18 квітня 2023 року [PERSON] було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України. Але відшкодування завданої шкоди у зазначеному розмірі, у добровільному порядку, відповідач не здійснив. Відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом відшкодування шкоди за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Разом з цим су відзначає, що відповідач просив надати йому розстрочку суми стягнення, оскільки його дохід складається тільки з пенсії, яку він отримує у розмірі 3200 грн. А представниця позивача погодилась на розстрочку. Зважаючи на те, що сума стягнення складає 3900 грн. суд враховує, що відповідач має дохід у розмірі 3200 гривень щомісячно, а розмір прожиткового мінімуму складає 2589 гривень, отже у випадку стягнення всієї суми одразу, відповідач, з моменту набрання рішенням законної сили, може одномоментно залишитись без засобів на існування, що за його майнового стану, для нього буде дуже відчутним і критичним. Тому, і зважаючи також на згоду представниці позивача, суд вважає за необхідне застосувати розстрочку виконання цього рішення на 10 (десять) календарних місяців, з дня набрання цим рішенням законної сили. Суд застосовує розстрочку на підставі частини 1 статті 267 ЦПК України, яка передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Та із застосуванням, за аналогією закону, положень частини 3-5 статті 435 ЦПК України за якою підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; вирішуючи питання про розстрочку виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо; розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Оцінка суду щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, але позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1073 гривні 60 копійок. Таким чином,

Outcome: approved