Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

17.08.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . При цьому позивач посилається на те, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини, та її рідною дочкою, при цьому батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Дочка позивача виїхала з м.Болград у червні 2019 року, а дитину залишила з нею, позивачкою. Дочка повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання свого сина [PERSON] , ніяких відносин з сином не підтримує, вихованням дитини не займається, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, взагалі не інтересується життям дитини. В липні 2020 року [PERSON] приїжджала до дому в м.Болград, була дома до грудня 2020 року і знову поїхала. За час перебування вдома, сином вона майже не займалася, не приділяла йому належної уваги. Позивачу відомо, що відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим у травні 2022 року поїхала до бабусі [PERSON] до Німеччини, де на вимогу бабусі почала проходити курс лікування від алкогольної залежності. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав її дочки відносно сина [PERSON] доцільне, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини, не утримує його та взагалі не спілкується з ним. Вихованням та утриманням онука займається вона, позивач, тому враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, його потреби, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій суми у розмірі 3000,00 грн., у зв`язку з чим звертається до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала 06.09.2023 року заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримула в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - начальник Служби у справах дітей Болградської міської ради Мохначева М.М., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності за №980/02-12 від 12.06.2023 року, в судове засідання 26.10.2023 року надала заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №666 від 20 грудня 2014 року (а.с.11) його батьками є [PERSON] та [PERSON] , відповідачка по справі. Відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України, тобто зі слів матері, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00015742539 від сформованим 27 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.12). Родинні відносини між позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 1983 року Томським Радянським ЗАГС на підставі актового запису за №251 від 23.02.1983 року (а.с.10), де матір`ю дитини зазначена [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 09.03.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Болградської райдержадміністрації Одеської області на підставі актового запису №19 від 09.03.1994 року (а.с.9), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Місце проживання позивача [PERSON] , її дочки [PERSON] та онука позивача та сина відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою №1206, виданою 10.08.2023 року завідувачем сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Кісьовською Н. (а.с.13). На даний час позивач та її онук [PERSON] перебувають у Німеччині, Фрайбург, Брайсгау, Бісмаркаллее, що підтверджується посвідками про їх тимчасове перебування, строком дії до 04.03.2024 року (а.с.14-16, 17-19). У зв`язку з перебуванням позивача на території Німеччини, вона звернулася до Управління у справах дітей, молоді та сім`ї у Фрайбург-ім-Брайсгау, де з нею та онуком була проведена роз`яснювальна зустріч у присутності перекладача, з метою з`ясування можливості наявності у неї права на виховання дитини, та 04.07.2022 року муніципальна соціальна служба м.Фрайбург підтвердила, що позивач заявляє або доводить, що має право на виховання [PERSON] (а.с.20-25). [PERSON] в навчальному році 2022/2023 відвідує початкову школу імені Хебеля у Фрайбург-ім-Брайсгау, клас 2 а, при цьому відвідування школи почалося 11.07.2022 року і закінчується (ймовірно) 31.07.2025 року (а.с. 24-25). Відповідно довідки з цієї школи, саме бабуся опікується дитиною, від самого початку відвідування дитиною школи вона виявила себе як особа, яка має право на її виховання, мати дитини не відома, вона ніколи не з`являлася до школи, в той час як бабуся [PERSON] дбає у всіх аспектах за онуком (а.с.26-27). Щодо відповідача в матеріалах справи є бланк направлення [PERSON] 20.04.2022 року на лікування з підозрою на діагноз: депресія, алкогольна залежність, 3 місяці знаходилася в Центральній психосоматичній лікарні в Німеччині (а.с.28-29). Всі вище перелічені факти встановлені з документів, виданих в Німеччині та перекладених на українську мову перекладачем Брагарь С.Ю. , підписи якої завірені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., при цьому особу перекладача встановлено та перевірено її кваліфікацію. На території України онуком також з 2020 по 2022 року займалася бабусі, що підтверджується довідкою директора Обласного закладу «Спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат «Болградська гімназія ім.Г.С.Раковського» за вих.№220 від 17.08.2023 року, відповідно до якої [PERSON] з 01.09.2020 року по 31.05.2022 року навчався в цьому закладі, а з характеристики, виданою класним керівником, вбачається, що дитиною опікувалася бабуся, при цьому він був розвиненим, мав схильність до предметів гуманітарного циклу, брав активну участь у шкільному житті класу. Мати дитини не приймала участь у вихованні та навчанні сина, не відвідувала батьківських зборів, не цікавилася навчанням сина, обов`язки батьків виконувала бабуся (а.с.30,31). Органом опіки було обстежено житлові умови родини за адресою: [ADDRESS] , де зареєстроване місце проживання позивача, відповідача та малолітньої дитини. На час перевірки позивач та відповідач за вказаною адресою не проживають, як й дитина, але умови проживання відповідають нормам, у дитини є окрема кімната, яка обладнана меблями. Органу опіки відомо, що дитина знаходиться з бабусею у Німеччині, де вона повністю опікується дитиною, в той час як місце знаходження матері дитини не відомо, в останнє її бачили 26.11.2022 року за місцем проживання (а.с.32) Тобто судом встановлено, що з 2020 року мати дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням дитини не займається, з дитиною не проживає, не турбується про життя та здоров`я сина, матеріально не допомагає. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно сина. Окрім цього суду було надано рішення виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №314 від 30.08.2023 року, відповідно до якого затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки України [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 165 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Необхідно відмітити, що за положеннями ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved