Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

21 квітня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у якій позивачка просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 832\~632,41 гривень, а також суму судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди залишено без руху, та надано відповідачеві 10-ти денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 02 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Білого В.В. про усунення недоліків позовної заяви. 04 травня 2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачеві надано 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року заяву відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін було задоволено. Суд здійснив перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначене на 13 червня 2023 року на 12 год. 00 хв. Судове засідання 13.06.2023 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. в нарадчій кімнаті. Судове засідання було призначене на 06.07.2023 року. 19 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява позивачки про забезпечення позову, у якій вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться у банківських установах. Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 21.06.2023 року задовольнив заяву позивачки про забезпечення позову та наклав арешти на грошові кошти відповідача, що знаходяться у банківських установах. У судовому засіданні, що відбулося 06.07.2023 року було прийнято рішення про закриття підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду на 29.08.2023 року. У судовому засіданні, що відбулося 29.08.2023 року прийнято рішення про відкладення розгляду справи на 28 вересня 2023 року. У судове засідання, що відбулося 28 вересня 2023 року сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач не повідомив про причину своєї неявки. При цьому суд враховує, що усі повістки відповідач отримував в електронному суді. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Тому, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 08 січня 2023 року сталося ДТП за участі транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», яким керував [PERSON] та транспортного засобу «Lexus GS 450h», яким керувала [PERSON] , що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №358924 (а.с.14). Приморський районний суд м. Одеси у постанові від 14.03.2023 року визнав винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого у статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія постанови знаходиться в матеріалах справи а.с.17). Факт того, що автомобілі позивача та відповідача не були забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджується листом МТСБУ від 28.03.2023 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.18) відповідно до якого, будь яких договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників т/з «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] та «Lexus GS 450h», державний номер [NUMBER] не виявлено. Згідно копії висновку експерта №7481 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Lexus GS 450h», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 08.01.2023 року, від 25 січня 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus GS 450h», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталася 08.01.2023 року становить 832\~623,41 гривня (а.с.25). 14 квітня 2023 року відповідачеві була направлена пропозиція щодо досудового врегулювання спору, що підтверджується копією, доданою до матеріалів справи (а.с.24). У зв`язку з тим, що будь якої відповіді щодо пропозиції позивачка не отримала, було вирішено звернутися за захистом порушених прав до суду. 27 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли письмові пояснення відповідача, у яких він зокрема, зазначив, що висновок експерта №7481 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Lexus GS 450h», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 08.01.2023 року, від 25 січня 2023 року не може бути використаний як доказ, аргументуючи це тим, що у висновку відсутні відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що він виготовлений для подання до суду. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У п.3 ч.2 ст.11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). У ч.1 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідченнятракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно постанови КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 733/1046/21, розмежовуючи категорії власника транспортного засобу і його експлуатанта (тобто особи, яка має право користуватися ним як водієм за правилами дорожнього руху), потрібно виходити з того, що не кожен власник (володілець) транспортного засобу має право його експлуатувати. Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху. Тобто, «правомірна експлуатація транспортного засобу» - це право особи, яка має водійське посвідчення або інший документ, встановлений законом, експлуатувати транспортний засіб, тоді як «правомірне володіння транспортним засобом» надає особі лише право щодо володіння транспортним засобом як річчю, але за відсутності в особи водійського посвідчення, або іншого документа встановленого законом, у такої особи відсутнє право на експлуатацію автомобіля. У постанові КЦС ВС від 16.11.2022 у справі № 335/2566/18 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Положення ст.ст.76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,2,5,6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. У ст.9 Закону України «Про судову експертизу» зазначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. У постанові КЦС ВС від 18.09.2023 у справі № 337/3351/20 вказано, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. Тому, КЦС ВС вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи № 331 від 02 серпня 2021 року складений особами, які відповідають вимогам статті 10 Закону України «Про судову експертизу», мають кваліфікацію судово-психіатричного експерта та попереджені про відповідальність за відмову від виконання без поважних причин покладених на них обов`язків або надання завідомо неправдивого висновку. Враховуючи той факт, що висновок експерта №7481 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Lexus GS 450h», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 08.01.2023 року, від 25 січня 2023 року був складений експертом Федотовим Федором Васильовичем, який є уповноважений Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України на проведення товарознавчої експертизи, та визначення вартості відновлення транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу, свідоцтво №851, що підтверджується копією посвідчення (а.с.72), суд вважає, що [PERSON] маючи кваліфікацію експерта, що підтверджена органом виконавчої влади Міністерством юстиції України, що підтверджено свідоцтвом №851 та в силу своїх знань попереджений про відповідальність за відмову від виконання без поважних причин покладених на них обов`язків або надання завідомо неправдивого висновку, а тому, зазначений висновок експерта є допустим. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь суму судових витрат. Щодо судового збору суд зазначає наступне: згідно ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи факт того, що суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми сплаченого судового збору. Щодо відшкодування витрат на проведення експертизи суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У статті 139 ЦПК України зазначено, що нксперт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Судом встановлено, що розмір витрат на проведення експертизи становить 3\~000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.28247607921 від 19.01.2023 року (а.с.73). Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві суми судових витрат, на проведення експертизи. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У позовній заяві позивачка просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу. 03.04.2023 року між [PERSON] та адвокатом Білим В.В. було укладено договір про надання правової допомоги №П/РТ-ІГА/04/23 (а.с.74). Згідно акту приймання передачі наданих послуг (виконання робіт) за договором №П/РТ-ІГА/04/23 від 14.04.2023 року (а.с. 75), адвокатом було складено цивільний позов для подачі до суду, на що було витрачено 8 годин, а тому, загальна вартість робіт становить 8\~000,00 гривень, тобто, 1 година адвоката по справі коштує 1\~000 гривень. Будь яких інших заяв або клопотань стосовно судових витрат позивачем або його представником - не заявлялося. На думку суду з огляду на категорію та складність справи, відсутність необхідності у пошуку та аналізу значного обсягу судової практики три години є більш ніж достатньо для складання позовної заяви, а тому, суд вважає, що 3\~000,00 гривень підлягає стягненню з відповідача. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Також суд вважає. що на користь позивача мають бути стягнені витрати на проведення експертизи та сплачений судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved