Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини та способу їх стягнення. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.02.2017. Від шлюбу позивачка з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2017 у справі № 127/27361/16-ц присуджено стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільного сина в розмірі 600, 00 гривень. Потреби сина з часом значно зросли і позивачка не може самостійно забезпечувати дитину належним чином. Аліменти присуджені рішенням суду на даний час є недостатніми для утримання сина. Натомість матеріальний стан відповідача значно покращився, відповідач є військовослужбовцем, стабільно отримує заробітну плату, забезпечений житлом та не має на своєму утриманні інших осіб. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про зміну розміру аліментів на утримання дитини та способу їх стягнення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.08.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Позивачкою вищевказане судове рішення було отримане особисто 19.08.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 18) З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 10.08.2023 та копію позовної заяви з додатками було отримано відповідачем 17.08.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 17). У строк, визначений судом ухвалою від 10.08.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.12.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб 27.12.2011. Актовий запис № 3822. (а.с. 4) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 25.07.2012 Виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 21. (а.с. 5) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2017 у справі № 127/27364/16-ц, яке набрало законної сили 17.02.2017, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 6) Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2017 у справі № 127/27361/16-ц, яке набрало законної сили 10.03.2017, з [PERSON] присуджено стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600, 00 гривень щомісчно, починаючи з 23.12.2016 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7) Відповідно до довідки № 809, виданої 07.08.2023 старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, позивачка разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) Позивачка звернулась до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на її думку, є підставою для зміни зміну розміру аліментів на утримання дитини та способу їх стягнення встановленого судовим рішенням. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачкою разом із позовом, сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 10.08.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2011, який рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 06.02.2017\~у справі\~№ 127/27364/16-ц\~було розірвано.\~Позивачка із\~відповідачем мають\~спільного малолітнього\~сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю позивачкою по справі і на утримання якого за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2017 у справі № 127/27361/16-ц з 23.12.2016 щомісячно стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600, 00 гривень. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.09.2018\~у справі\~№ 134/192/17,\~від 16.06.2021у справі № 643/11949/19. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом прийнято до уваги, що закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, наразі обрано спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме у частці від доходу. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Посилання позивачки на внесенні змін до сімейного законодавства в частині збільшення мінімального розміру аліментів, як на одну з підстав для зміни встановленого судовим рішенням розміру аліментів, є безпідставним. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір 30%). Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Враховуючи право, в даному випадку позивача, вибору щодо способу стягнення аліментів, судом прийнято до уваги, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, в даному випадку, зміниться й їх розмір. При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2017 у справі № 127/27361/16-ц, судом враховано, що належних і допустимих доказів, які б підтверджували зміну сімейного стану, погіршення здоров`я одержувача аліментів або поліпшення здоров`я платника аліментів, покращення матеріального становища платника аліментів з часу видачі судом цього рішення, що стало підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою, позивачкою не надано. Також, суду не надано й доказів погіршення матеріального становища позивачки. Однак судом враховано, що збільшення розміру аліментів може мати місце й у інших випадках, передбачених СК України. Судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину з 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», становить 2 833, 00 гривні. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням з 23.12.2016, хоча він і підлягав індексації, є наразі недостатніми для належного утримання дитини і задоволення її потреб. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, у нього відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні дружина, батьки, дочка, син; відповідач має достатній дохід, як повідомила позивачка. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивачки та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я дитини та її матеріального становища; наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Отже, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у наявності достатніх підстав для зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~27.02.2017\~у справі\~№ 127/27361/16-ц в твердій грошовій сумі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліментів у розмірі частки від\~заробітку (доходу)\~батька дитини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006. Таким чином, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з часу набрання даним рішенням законної сили. Згідно із\~ст.\~179\~СК України\~аліменти є\~власністю дитини,\~а не\~того з\~батьків,\~на ім`я\~кого вони\~виплачуються.\~При цьому\~на отримувача\~аліментів покладається\~обов`язок розпоряджатися\~аліментами лише\~за цільовим\~призначенням в\~інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає уваги сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або\~одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволення позову в повному обсязі, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 03.08.2023 між [PERSON] та адвокатом Павловою В.Є. було укладено договір про надання правової допомоги № 94. (а.с. 9) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Павлова В.Є. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 48, виданого 19.12.2003. На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору суду надано договір-квитанцію за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про зміну розміру аліментів і способу їх стягнення № 94 від 03.08.2023, згідно якої вартість наданих адвокатом позивачці послуг становить 2\~500, 00 гривень. (а.с. 9) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Судом встановлено, що договором про надання правничої допомоги № 94 від 03.08.2023 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим. Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним. Також судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500, 00 гривень, які є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог в повному обсязі та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа, виданого за судовим рішення про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення,

Outcome: approved