Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

24 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] з вимогою про визначення порядку участі батька у вихованні дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08.05.1998 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. В листопаді 2021 року майно, набуте сторонами за час перебування у шлюбі, було відчужено ними на користь дітей. [PERSON] вказує, що до переоформлення права власності на вищевказане майно на дітей, відповідачка обіцяла, що як тільки майно буде переоформлено, вона дасть останньому змогу бачитись з дітьми, однак своєї обіцянки не дотримала і після переоформлення права власності на майно на дітей відмовляє позивачу в побаченнях з ними. Разом з тим, по будь-якому фінансовому питанню щодо утримання та забезпечення дітей, позивачем одразу надаються грошові кошти. За весь час перебування у шлюбі з [PERSON] та в подальшому після припинення шлюбних відносин з нею по сьогоднішній день, [PERSON] в повному обсязі утримував та продовжує утримувати дітей, оскільки відповідачка не працює. Так, відповідач оплачує комунальні послуги за місцем проживання дітей, забезпечує витрати дітей на навчання. З дітьми у мене позивча з моменту їхнього народження були теплі та дружні стосунки, він приділяв їм весь свій вільний час, увагу та любов. По мірі дорослішання дітей проводив з ними багато часу, разом з дітьми вони гуляли, відпочивали, займались спортом. Проте наразі, як стверджує позивач [PERSON] , відповідачкою [PERSON] чиняться перешкоди щодо його участі у вихованні дітей шляхом здійснення психологічного та насильницького тиску на дітей, принижуючи батьківський авторитет позивача перед дітьми, тощо, а спілкування дітей з батьком абсолютно обмежене відповідачкою. Неодноразові звернення до відповідачки з проханнями надати можливість зустрітись та поспілкуватись, провести час з дітьми не призвели до бажаних результатів. Згідно Рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №44 від 26.01.2023 [PERSON] визначено способи участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] . Але, не дивлячись на це, [PERSON] перешкоджає йому бачитись з дітьми та обмежує у спілкуванні з ними. Будь-яких пояснень, щодо відмови надати позивачу можливість бачитись з дітьми відповідачка не надає. [PERSON] вважає, що такі дії [PERSON] порушують його права, як батька, щодо участі у вихованні дітей та порушують права дітей щодо підтримання на регулярній основі особистих відносин і прямого контакту з обома батьками, в тому числі і з ним, як з їх батьком. Вказане суперечать моральним та сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та якнайкращому вихованню дітей та у збереженні зв`язку між дітьми та кожним із батьків, що в свою чергу суперечить найкращим інтересам дітей. З огляду на зазначене, позивач змушений звертатися до суду з позовом до [PERSON] та просить визначити порядок його участі у вихованні дітей у судовому порядку та зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з дітьми. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2023 року справу призначено до розгляду у порядку загального судового провадження. 04 квітня 2023 року від відповідачки по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві [PERSON] стверджує, що вимоги позивача є необґрунтованими та неправдивими, оскільки перешкод батькові у спілкуванні з дітьми остання не чинить, а навпаки заохочує таке спілкування, оскільки це є його обов`язком. Будь-який вплив на дітей відповідачка заперечує. Водночас, [PERSON] стверджує, що позивач сам не має бажання проводити час із дітьми. Окрім того, відповідачка зазначає, що не проти встановлення судом графіку спілкування позивача з дітьми. З огляду на зазначене, при вирішенні справи відповідачка просить суд прийняти рішення, яке відповідатиме найкращим інтересам дітей. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2023 року підготовче засідання по справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовільнити, повідомивши, що самостійно згоди про визначення порядку його участі у вихованні дітей із відповідачкою дійти не може, а тому змушений звертатися до суду з подібною вимогою, адже має бажання бути безпосередньо присутнім у житті своїх дітей. Представник позивача адвокат Чулкова Н.К. у судовому засіданні підтримала позицію позивача, зазначивши, що участь батька у житті дітей відповідає їх найкращим інтересам. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання наполягла на своїх позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що не чинила та не чинить перешкод у побачені батька з дітьми, проти встановлення графіку спілкування батька з дітьми не заперечила, але при вирішення спору просила суд взяти до уваги висновок органу опіки і піклування про визначення способів участі позивача у вихованні дітей. Представник відповідачки адвокат Атаманчук Л.В. у судовому засіданні підтримала позицію своєї клієнтки. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Служби у справах дітей ХМР у судове засідання не з`явилася, просила проводити справу без участі, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2022 року по справі № 686/1098/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] (згідно свідоцтва про зміну імені від 19.04.2023 року серії [NUMBER] прізвище змінено на « [PERSON] ») та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (повторними) про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 25.08.2022 року. Після розірвання шлюбу майно, набуте сторонами за час шлюбу, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачкою, було відчужено останніми на користь дітей, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,1000 га та квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується, також, Витягами № 323870510, № 323869494, № 323874948 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.02.2023 року. Відповідачка із дітьми після розірвання шлюбу залишилась проживати у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , що не оспорюється відповідачкою та підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації ХМР від 14.03.2023 року. За вказаною адресою відповідач після розірвання шлюбу продовжує сплачувати комунальні платежі, що підтверджується численними банківськими квитанціями про оплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] за період із 02.09.2021 року по 18.01.2023 року. Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право ва безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувають їхні батьки у шлюбі між собою. При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторонами не досягнуто домовленості про порядок участі батька у вихованні дітей. Вказане підтверджується заявою [PERSON] до [PERSON] від 17.11.2022 року із вимогою припинити чинити перешкоди у спілкуванні позивача із дітьми та визначити графік такого спілкування. Дана вимога залишена відповідачкою без відповіді. При цьому, рішенням виконавчого комітету ХМР № 44 від 26.01.2023 року, виданого на на звернення [PERSON] , було визначено порядок його участі у вихованні доньки [PERSON] та сина [PERSON] із встановленням чіткого графіку такої участі. 01.02.2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із повторною вимогою припинити чинити перешкоди у спілкуванні позивача із дітьми та визначити графік такого спілкування. Дана вимога також залишена відповідачкою без відповіді. Проте, із заяви позивача від 10.02.2023 року, адресованої т.в.о. начальника ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області вбачається, що відповідачка [PERSON] перешкоджає батьку [PERSON] у доступі до дітей. У відповіді № 2329/121/119/04-2023 від 06.03.2023 року ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області на вказану заяву повідомлено із [PERSON] проведено профілактичну бесіду з приводу даного факту. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Аналогічне положення закріплено ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» відповідно до якої дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Водночас, ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. 24.08.2023 року Органом опіки і піклування виконавчого комітету ХМР надано висновок № 2183/01-31 про визначення способів участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зазначенням місця та часу їх спілкування. При цьому, у вказаному висновку зазначено, що, оскільки [PERSON] , [INFO] , на час розгляду судової справи досяг повноліття, то питання щодо його зустрічей з батьком не розглядається. Щодо [PERSON] , у вказаному висновку Органом опіки і піклування виконавчого комітету ХМР зазначено, що встановлення порядку участі батька у її вихованні не суперечить її інтересам та визначено конкретні способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] . Вказаний висновок суд бере до уваги як такий, що відповідає найкращим інтересам дитини малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки, окрім іншого, враховує її власне бажання таких зустрічей та позицію матері дівчинки, з якою вона перебуває у більш тісному емоційному зв`язку, щодо проведення таких зустрічей. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця ного проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При вирішенні даного спору, судом взято до уваги, що позивач [PERSON] після розлучення з [PERSON] продовжував забезпечувати своїх дітей. Вказане підтверджується численними банківськими квитанціями про перерахунок власних грошових коштів [PERSON] на особисті банківські рахунки [PERSON] та [PERSON] за період із 30.08.2023 року по 05.02.2022 року. Окрім того, [PERSON] здійснювалось несення додаткових витрат на навчання дітей, в тому числі оплата вивчення англійської мови [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями на оплату ТОВ «Стаді Екедемі Онлайн» від 06.05.2020 року та вивчення англійської мови [PERSON] , що підтверджується банківськими квитанціями про переказ коштів за вказаним призначенням у період з 01.12.2021 року по 17.10.2022 року, а також здійснює оплату за школу доньки та її навчання у художній школі, що підтверджується банківськими квитанціями про переказ коштів за вказаним призначенням у період з 26.11.2021 року по 05.02.2023 року. Водночас, [PERSON] цікавиться успіхами своїх дітей у навчальних закладах, що підтверджується довідкою № 01-44/2 СЗОШ І-ІІІ ступенів № 27 ім. Д. Іваха м. Хмельницького від 17.02.2023 року та довідкою ХНУ № 013/162 від 20.02.2023 року. Висновком психолога від 11.07.2023 року № 43/01-06 Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги Хмельницької ОДА встановлено, що присутність батька [PERSON] в житті дітей та цього участь у їх вихованні сприятиме соціальному, когнітивному та емоційному розвитку дітей та їх становлення у майбутньому, а тому встановлення порядку батька участі у вихованні дітей не суперечить їх інтересам. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є здоровою особою працездатного віку, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, є фізичною особою-підприємцем та має змогу забезпечувати своїх дітей. Окрім того, із досліджених у судовому засіданні фото та відеоматеріалів судом вбачається, що батько [PERSON] з теплом ставиться до своїх дітей, якісно проводить з ними спільний час, радіє їхнім успіхам та бажає приймати безпосередню участь у їхньому житті. Вказане підтверджується: довідкою № 423 від 09.02.2023 року КНП «Хмельницький обласний центр психічного здоров`я», Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом, наданого станом на 12.12.2022 року, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.112022 року, характеристикою, наданою ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області та відповідними фото/відеоматеріалами. Також, суд бере до уваги покази свідків, надані у судовому засіданні, а саме [PERSON] , сестри позивача та тітки [PERSON] , [PERSON] , яка вказала, що з відповідачкою знаходить у нетовариських стосунках і з цієї причини не підтримує зв`язок із дітьми, хоч і бажала би цього, проте зауважила, що знає, що позивач [PERSON] любить своїх дітей та неодноразово намагався налагодити спілкування з ними після розлучення, [PERSON] , який вказав, що не бажає, щоб батько приймав будь-яку участь у його житті та малолітньої [PERSON] , яка вказала, що не проти спілкуватись з батьком, але лише у присутності матері або брата. Зважаючи на усе вищезазначене, у суду відсутні підстави відмовити позивачу у його вимозі щодо встановлення порядку його участі у вихованні малолітньої [PERSON] . Водночас, суд відмовляє у встановлені такого порядку щодо [PERSON] , оскільки на час розгляду справи у судді, а саме 31.07.2023 року, останній досягнув повноліття та не вважається дитиною у розумінні ст. 6 СК України, а тому предмет спору у цій частині справи відсутній. Окрім того, суд вважає за необхідне відмовити у вимозі позивача щодо зобов`язання відповідачки [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми, оскільки належними та допустимим доказами позивачем суду не доведено, що така перешкода мала місце, а сама відповідачка здійснення будь-яких перешкод заперечує, водночас зазначаючи, що підтримує встановлення чіткого графіку спілкування [PERSON] із малолітньою [PERSON] . Водночас, суд не бере до уваги надані сторонами як доказ електронне листування за допомогою електронного застосунку Viber. Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Разом з цим, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Аналогічної позиції притримується і Верховний суд, як це прослідковується у постановах Верховного суду від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21, від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. При вирішення вказаної справи, суд у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського іуду з прав людини» керується практикою Європейського суду з прав людини та застосовує її як джерело права. Вирішуючи аналогічні справи, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я заявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відновлення відносин та емоційного контакту дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей та спілкування з батьком. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ інформаційним листом від 17.08.2017 №9-1580/0/4-17 надав деякі роз`яснення судам, щодо окремих питань судової практики у справах які стосуються прав дітей та батьків та вказав, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки і чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі, та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодній презумпції, яка ґрунтується на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини»/«Sommerfeld v. Germany» від 08 липня 2003 року; «Цаунеггер проти Німеччини»/«Zaunegger v. Germany» від 03 грудня 2009 р.). В даному випадку, суд притримується позиції, що вимоги позивача [PERSON] в частині визначення йому порядку участі у вихованні своєї малолітньої доньки [PERSON] із встановленням чіткого графіку з врахуванням бажання та можливостей самої дитини, є виправданими та такими, що відповідають якнайкращим інтересам дитини для забезпечення їй належного та гармонійного психоемоційного та соціального розвитку відповідно до її віку із прийняттям її батьком безпосередньої участі у її повсякденному житті, а також забезпечать [PERSON] реалізацію його прав як батька [PERSON] на рівні із матір`ю дитини [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Окрім того, як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що належними, допустимим та достатніми у своїй сукупності доказами доведено, що забезпечення участі батька [PERSON] у вихованні своєї доньки [PERSON] із встановленням порядку такої участі відповідатиме найкращим інтересам дитини та дозволить позивачу реалізувати свої права та обов`язки як батька дитини на рівні із її матір`ю. При встановлені порядку участі батька у вихованні дитини суд вважає за доцільне слідувати графіку, визначеному Органом опіки і піклування виконавчого комітету ХМР у Висновку № 2183/01-31 від 24.08.2023 року, який, на думку суду, є таким, що забезпечує оптимальний баланс між інтересами батька, матері та дитини. При подачі до суду позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2147,20 грн. за дві позовні вимоги (1073,60*2). В порядку ст.141 ЦПК України внаслідок частково задоволення позову з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід половину сплаченого позивачем судового збору у сумі 1073,60 грн. Отже,

Outcome: approved