Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль KIA\~Sportage,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ;\~ визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] , № шасі/кузова [NUMBER] , у розмірі 247 020,00 грн., а також просить стягнути з відповідача судові витрати на оплату судового збору у розмірі 6441,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, з 11 серпня 2001 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1285. Під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме: квартира [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2001 року, укладеного між відповідачем [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Левченко В.Г., реєстровий номер №2630; автомобіль KIA\~Sportage,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~№ шасі/кузова\~ [NUMBER] ,\~право власності\~зареєстровано за\~відповідачем [PERSON] ,\~за позивачем\~ [PERSON] \~зареєстровано право\~керування. Досудове урегулювання даного спору неможливо,\~відповідач не бажає вирішувати даний спір в позасудовому порядку, тому позивачка звернулася до суду. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що він не визнає право власності позивача на квартиру та автомобіль, та відмовляється від встановлення порядку спільного користування та поділ майна, викладені обставини не мають під собою підгрунтя та не відповідають дійсності. Зазначив, що транспортний засіб було придбано за власні кошти відповідача, 11.08.2001 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який починаючи з 2013 року фактично припинився, сторони припинили вести спільне господарство, мати спільний бюджет. Крім того, з 2014 року відповідач був зареєстрований як ФОП, здійснював підприємницьку діяльність, мав дохід, а тому право на транспортний засіб не є безумовним тільки на підставі того, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі на час придбання транспортного засобу. Отже, спірне майно, автомобіль KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] , відповідачем було набуте у період зареєстрованого шлюбу, однак коли сторони фактично припинили шлюбні відносини і відповідач придбав автомобіль за свій власний кошт, що підтверджується відомостями з Державного реєстру ФОП, відповідно до якого відповідач [PERSON] займався підприємницькою діяльністю, мав стабільний дохід. Крім того, відповідач не погоджується з оцінкою вартості об`єкта, а саме автомобіля, наданого позивачем, та зазначив, що відповідно до методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженого Постановою КМУ № 403 від 10.04.2013 року зі змінами, середньоринкова вартість транспортного засобу KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] 2012 року випуску становить 334290, 31 грн. На підставі вищевикладеного, припинення права спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль, є неможливим, оскільки майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене лише після виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що позовна заява про розірвання шлюбу не може бути джерелом доказів придбання відповідачем автомобіля за власні кошти, відповідачем не надано належних доказів придбання автомобіля за власні кошти (договір між подружжям, отримання майна в дар, отримання спадщини тощо). Також і додані до відзиву податкові декларації ФОП [PERSON] за 2014-2022 роки не є належними доказами отримання ФОП [PERSON] доходу та сплати податків у зазначених в них розмірах, оскільки не містять підтвердження їх подання до податкового органу та прийняття податковим органом. Крім того, представник позивача зазначив, що позивачкою наданий належний доказ на підтвердження вартості автомобіля Звіт про оцінку майна, виконаний уповноваженим оцінювачем, в той час як представник відповідача посилається на розрахунок, виконаний фахівцем-оцінювачем та для цілей, відмінних від цілей, визначених позовом, а саме для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна. Крім того, позовні вимоги про припинення права спільної сумісної власності на майно не порушують конституційні права відповідача. Також вважав таким, що не грунтуються на нормах закону висновок відповідача про те, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене лише після виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Летючий В.П. наполягав на задоволенні позовних вимог та вказав, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2023 року розірвано, рішення суду 31.03.2023 року набрало законної сили. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, доводи, викладені у відзиві підтримала. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 11 серпня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року розірвано, рішення суду набрало законної сили.\~\~\~\~\~ Під час перебування сторін у шлюбі, 04.10.2001 року згідно договору купівлі-продажу подружжя придбало квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 12-13). Крім того, сторонами було придбано автомобіль марки KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] , № шасі/кузова [NUMBER] , право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] , за позивачем [PERSON] зареєстровано право керування Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки ТОВ «Оцінка24» [PERSON] середня ринкова вартість автомобіля без ПДВ марки KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, № шасі/кузова [NUMBER] , станом на 08.02.2023 року становить 494 040,00 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила про обставини проживання у шлюбі сторін [PERSON] та [PERSON] та набуття ними під час шлюбу спірного майна. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира та автомобіль придбані ним за кошти, які належали йому особисто, та неспростована презумпція спільності права власності подружжя на спірну квартиру. З огляду на наведене, судом встановлено що під час перебування у шлюбі, сторонами було придбана квартира та вищезазначений спірний автомобіль, що відповідно до вимог законодавства вважається спільним майном подружжя та належить сторонам в рівних частках. Після припинення шлюбних відносин, відповідач фактично самостійно володіє та користується спірним майном, чим порушується право позивача на частку майна подружжя, що їй належить. Крім того, позивач, визначивши свою згоду на отримання грошової компенсації, має право на ії отримання у розмірі половини вартості автомобіля в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, 1/2 частина якої складає 247 020,00 грн. На підставі зазначеного позов підлягає задоволенню частково. Щодо позовних вимог позивача про припинення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль KIA Sportage, державний номерний знак [NUMBER] , суд вважає заначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великой Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18); в якій заначено, що «відсутність конструкції (за наявності одночасно) в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 6441,60 грн., який сплачений при подачі позову.

Outcome: partial