Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом (зі змінами) про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, а саме: -житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4. Також, просив встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, де у відомостях про нареченого про власне ім`я, по батькові його записано як « [PERSON] » та вважати правильним « [PERSON] » з внесенням Монастириським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виправлення в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, а саме в графі відомості про нареченого про ім`я по батькові « [PERSON] » замінити на « [PERSON] ». Вимоги представника позивача мотивовані тим, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з 1985 року по 1991 рік, належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 рік у вказаному будинку проживали: [PERSON] - голова двору, тітка позивача; [PERSON] - чоловік голова двору, дядько позивача. [INFO] помер [PERSON] . Спадщину яка залишилась після його смерті прийняла дружина [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось вищевказане спадкове майно. На вказане майно спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт на ім`я позивача. Вказану спадщину прийняла позивач [PERSON] , оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Разом з тим, нотаріус, при розгляді наданих [PERSON] документів, встановив, що відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, у зв`язку з чим рекомендував позивачу звернутись до суду. Окрім цього, представник позивача в позовній заяві зазначає, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме в актовому записі про шлюб від 12.11.1965 року, який складено виконавчим комітетом Красіївської сільської ради чоловік спадкодавця зазначений як [PERSON] , а у свідоцтві про смерть, як [PERSON] . Через вказані помилки позивач не може підтвердити той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] був чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з цим, позивач змушена звернутись до суду для вирішення питання щодо встановлення факту неправильності запису в актовому записі про шлюб [PERSON] та [PERSON] . ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 28.09.2023 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області, в зв`язку із поданими представником позивача змінами, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Монастириський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів по оформленню документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , представник позивача просить визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно, а також встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просить розглянути дану справу без його участі та без участі позивача. Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Співвідповідач - представник Монастириського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву в якій щодо задоволення позову не заперечує та просить розглядати справу у відсутності представника відділу. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, рішення у справі можна ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке. [INFO] в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області у віці 72 років помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть від 08.01.2009 року. Ще за життя померлому належала частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4, що підтверджується копією погосподарської книги с.Красіїв за 1990-1995 роки, згідно якої вбачається, що він був чоловіком голови господарства - [PERSON] . Спадщину прийняла [PERSON] - голова двору та дружина [PERSON] [INFO] в с.Красіїв Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина до якої відноситься житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., підвал «пд», вхідні сходи «а», літня кухня «Б», сарай «В», ворота, хвіртка №1, огорожа (дошка) №2, огорожа (сітка металева) №3, мощення №4. Згідно із заповідальним розпорядженням від 19.09.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №41 та посвідченим секретарем Красіївської сільської ради Дриворіз А.В. на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право - [PERSON] . Окрім зазначеного, судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в житловому будинку що по [ADDRESS] спадкодавець проживала та була зареєстрована сама, що підтверджується довідкою виданою Монастириською міською радою за №542 від 19.10.2021 року. Також, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з 1985 року по 1991 рік, відносився до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який знаходиться в с.Красіїв Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору (тітка позивача); [PERSON] - чоловік голови двору (дядько позивача). Вказану спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом та у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Водночас, постановою нотаріуса Монастириської нотаріальної контори від 02.06.2023 року №121/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того судом встановлено, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме з актового запису про шлюб від 12.11.1965 року, який складено виконавчим комітетом Красіївської сільської ради вбачається, що 12.11.1965 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, остання змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . У свідоцтві про смерть, чоловік [PERSON] записаний як [PERSON] . Через вказані помилки позивачка не може підтвердити той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] був чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] . Сімейні відносини між [PERSON] , який помер [INFO] та померлою [INFO] [PERSON] підтверджуються: -довідкою Монастириської міської ради від 19.10.2021 року №543 згідно якої вбачається, що на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] разом із ним проживала дружина [PERSON] . -довідкою Монастириської міської ради від 26.05.2023 року №170, згідно якої вбачається, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] в житловому будинку по [ADDRESS] разом із ним проживала дружина [PERSON] . -копією погосподарської книги с.Красіїв, з якої вбачається, що головою господарства була [PERSON] , а її чоловіком - [PERSON] . -копією пенсійної справи виданої на ім`я [PERSON] , у якій є завірена копія її паспорта. На 10 сторінці паспорта міститься запис про сімейний стан [PERSON] , з якого вбачається, що 12 листопада 1965 року у Красіївській сільській раді зареєстровано шлюб із [PERSON] . Даний запис збігається з актовим записом про шлюб №16, що вчинений Красіївською сільською радою 12.11.1965 року. Дослідивши відомості, які містяться в актовому записі про шлюб від 12.11.1965 року №16 між [PERSON] і [PERSON] , та запис на 10 сторінці паспорта [PERSON] , можна дійти висновку про те, що це відомості про один і той самий шлюб. Отже, проаналізувавши вказані документи, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] це той самий чоловік, який є подружжям з [PERSON] . У всіх документах ім`я по батькові [PERSON] записано як [PERSON] . Враховуючи наведене, можна дійти висновку про те, що під час реєстрації шлюбу 12.11.1965 року була допущена помилка, а саме [PERSON] помилково записано як [PERSON] . V. Джерела права й акти їх застосування. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення неправильності запису в актовому записі про шлюб №16 від 12.11.1965 року суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту неправильності запису в актовому записі про шлюб необхідно позивачу для підтвердження права на спадкування майна, оскільки вона претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] . Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВСУ №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» судам роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження; у зв`язку з усиновленням (удочерінням), а також у разі запису усиновителів батьками усиновленого; при зміні прізвища одного з подружжя або дитини у зв`язку з розірванням шлюбу або визнанням шлюбу недійсним; якщо прізвище, ім`я та по батькові зазначені без урахування національних традицій; якщо при реєстрації народження дитини їй дане прізвище або ім`я без урахування бажання батьків або одного з них, а також у зв`язку зі зміною статі). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, факт, що просить встановити позивач має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане з вирішенням спору про право. Факт неправильності запису в актовому записі про шлюб доведено доказами які є в матеріалах справи. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] це той самий чоловік, а тому заявлені вимоги про встановлення неправильності запису в актовому записі про шлюб в даній частині підлягають задоволенню. Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як судом встановлено, спадщина відкрилася в зв`язку зі смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . Житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспний двір У зв`язку з наведеним суд зазначає, що до введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору. Згідно до п.6 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у введені спільного господарства двору. Так як [PERSON] станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала разом з своїм чоловіком [PERSON] тому їм належало по 1/2 житлового будинку з належними господарськими будівлями. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, яке належало [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] (Постанова №121/02-31 від 02.06.2023 року). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно з відомостями, які містяться в технічному паспорті, житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1958 році. Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадкового майна, яке належало [PERSON] , а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Пунктом 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, а також враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці (крім позивача) заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали, і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а позивач фактично прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, яке належало [PERSON] . В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким є житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . На підставі викладеного

Outcome: approved