Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду від імені та в інтересах позивача [PERSON] з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2000 між позивачем - [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Одноробівською сільською радою Золочівського району Харківської області, за актовим записом № 5. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.04.2015 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мали двох дітей, одна з яких є неповнолітньою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дитина - [PERSON] , проживає разом з матір?ю [PERSON] . Враховуючи положення ст. 182 СК України, підтверджуємо, що стан здоров?я, матеріальне становище та відсутність у відповідача - [PERSON] інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дозволяє йому сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі - 10 000 грн. щомісяця та дана грошова сума є достатньою для забезпечення належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Окрім того, звертаємо увагу суду на те, що у сторін був старший спільний син - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , будучи військовослужбовцем та захищаючи Батьківщину, отримав поранення, що призвело до його гибелі. Внаслідок загибелі сина-військовослужбовця, відповідач отримав 5 000 000 (п?ять мільйонів) гривень у якості одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовців ЗСУ в період дії воєнного стану. Тому представник позивача вважає, що матеріальне становище відповідача в повній мірі дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини в заявленому розмірі. В зв`язку\~з вказаними обставинами звернувся до суду з даним позовом, та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд дійшов до наступних висновків. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.11.2007 Одноробівською сільською радою Золочівського району Харківської області (а.с. 8). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.04.2015 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Згідно довідки №522-7001350399 від 18.07.2022, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки №522-7001350475 від 18.07.2022, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (зворотня сторона а.с. 10). Згідно акту № 128/22/153/22 про нещасний випадок (у тому числі поранення) молодший сержант [PERSON] , [INFO] , 28.06.2022 о 19:00 год. отримав вибухову травму несумісну з життям (а.с. 12, 13). За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з положень даних статей утримання дитини є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. Оскільки судом встановлено та не заперечується сторонами, що діти проживають з позивачем, тому аліменти на утримання дітей необхідно стягувати на її користь. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у 2023 році становить 2833 грн., 50% від якого становить 1416,50 грн. З огляду на викладене, встановлені в ході судового розгляду обставини, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст. 181, 182 СК України та приймає до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, а також суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З огляду на викладене, виходячи із принципу рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини віком від шести років в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, який визначений позивачем в позовній заяві в розмірі 10 000 грн., суд вважає завищеним, оскільки нею необгрунтовано та недоведено належними і допустимими доказами змогу відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі, а з доданого як доказ акту № 128/22/153/22 про нещасний випадок (а.с. 12, 13), судом не можливо встановити, чи відповідач має змогу сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Крім того, обов`язок щодо утримання дітей лежить і на ній. За таких обставин, на переконання суду, позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 06.03.2023, саме з цієї дати суд і присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Представник позивача просив понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача. В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 24.02.2023 (а.с. 13, 14), акт виконаних робіт від 03.03.2023 до Договору про надання правничої допомоги від 24.02.2023 (зворотня сторона а.с. 14), ордер на надання правової (правничої) допомоги серії ВН № 1230081 від 24.02.2023 (зворотня сторона а.с. 15) та квитанція від 03.03.2023 (а.с. 16), де визначено адвокатський гонорар у розмірі 30 000 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої та четвертої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обгрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі нею понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: partial