Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

28 липня 2023 року, згідно відмітки на поштовому штемпелі, представник позивача - адвокат Підмогильна Я.Я. звернулася в інтересах позивача [PERSON] до суду із позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] за адресою фактичного проживання батька: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 26 серпня 2016 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2021 року у справі № 748/2969/20 шлюб між Сторонами було розірвано. Фактично із початку 2021 року [PERSON] проживає разом із позивачем. Відповідач із 2021 року проживає за кордоном у Польщі, не виховує сина, не займається його розвитком та не підтримує дитину морально та матеріально. А останнім часом Відповідач постійно погрожує Позивачу забрати дитину за кордон. Позивач повністю опікується інтересами і потребами сина, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Також батько дитини має належне матеріальне забезпечення для задоволення потреб сина. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позові. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно і належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідно до п.4 ч.8 ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в судове засідання явку свого представника не забезпечила, виклавши свою позицію щодо позову у заяві про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій зокрема, зазначено, що [PERSON] виповнилося 14 років, тобто дитина досягла того віку, з якого сама вправі обирати місце свого проживання ( а.с.43). Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Доказів про зміну прізвища Відповідача з " [PERSON] " на " [PERSON] " суду не надано. Як встановлено з паспортних даних позивача, Витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 27.06.2023, копії Акту про проживання особи без реєстрації від 04.07.2023, дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з батьком, а саме, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12-14,16,22). Згідно Інформації № 84/02-06.06/2023 від 13.06.2023, [PERSON] , [INFO] , навчається у 7-Г класі гімназії № 31 гуманітарно-естетичного профілю Управління освіти Чернігівської міської ради. Батько дитини, [PERSON] регулярно цікавиться навчанням сина, його успішністю і бере активну участь у житті дитини. Матір дитини, [PERSON] успішністю сина не цікавиться, гімназію не відвідує.( а.с. 19). За повідомленням комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка", дитина [PERSON] , [INFO] під час оглядів або у разі необхідності надання медичної допомоги приходить до лікаря у супроводі бабусі, [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] супроводжував дитину до лікаря-педіатра у 2022 році. Мати, [PERSON] , разом з сином не відвідувала лікаря на протзі останніх півтора року ( а.с.20). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частинами 6, 8 ст.7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України. У даній справі встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21; від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21. Приймаючи до уваги викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання його сина [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed