Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» в особі представника: Соколова Антона Олександровича звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, відповідно до вимог якого просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер:688, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. від 03.03.2021 року. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 56911896 від 03.03.2021 15:09:07 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. Припинити право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га., кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна:23598432255, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:347425132255 за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову відповідно до вимог якої просить накласти арешт на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га., кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна:23598432255, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:347425132255. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року цивільну справу №760/17513/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» в особі представника: Соколова Антона Олександровича до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, передано до Яготинського районного суду Київської області. 28.02.2023 року на адресу Яготинського районного суду Київської області із Солом`янського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа (єдиний унікальний номер: №760/17513/22, провадження: №2/760/10098/22) за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим обрано суддю Кисіль О. А. Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову відповідно до вимог якої просить накласти арешт на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га., кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна:23598432255, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:347425132255. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2023 року у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» адвоката Соколова А. О. про забезпечення позову по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, - відмовлено. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2023 року цивільну справу №760/17513/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» в особі представника: Соколова Антона Олександровича до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позов обгрунтовано тим, що 03.08.2015 між ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС» та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики №57/01 (далі - «Договір позики»). Відповідно до п. 1.1. Договору позики, в порядку та на умовах визначених цим Договором, Позикодавець надає Позичальнику безпроцентну позику (0%), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором термін. Відповідно до п.2.1. Договору позики, загальний розмір позики за цим Договором 5 000 000,00 грн. (п`ять мільйонів гривень 00 копійок). Відповідно до п. 4.1. Договору позики, термін позики визначається з моменту набуття чинності цим Договором та діє 36 (тридцять шість) місяців до повного погашення Позичальником суми згідно п. 2.1. даного Договору. Відповідно до п.5.2. Договору позики, в будь-якому випадку, після закінчення терміну, визначеного в п.4.1. цього Договору, Позичальник зобов язується протягом 10 календарних днів повернути Позикодавцеві суму позики. Таким чином, 13.08.2018 - настав термін виконання зобов`язань щодо повернення [PERSON] позики ТОВ НВК «Техімпекс», згідно Договору позики. 22.10.2020 ТОВ НВК «Техімпекс» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ НВК «Техімпекс» заборгованості за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909466,99 грн., з яких 7294000грн. - основна сума боргу; 116 266,36 грн. - інфляційні втрати, 63800,63 грн. - три проценти річних; а також судовий збір у розмірі 13 642 грн . 04.11.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/23099/20 відкрито провадження у справі за пбзовом ТОВ НВК «Техімпекс» до [PERSON] про стягнення коштів . 09.08.2022 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/23099/20 вирішено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ НВК «Техімпекс» заборгованість за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909 466 99 грн з яких: 729 400 грн. - основна сума боргу; 116 266,36 грн. - інфляційні втрати, 63 800,63 грн. - три проценти річних; а також судовий збір у розмірі 13 642 грн. Рішення по справі набрало законної сили 20.09.2022 року. Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №760/23099/20 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ НВК «Техімпекс» заборгованості за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909 466 99 грн з яких: 729 400 грн. - основна сума боргу; 116 266,36 грн. - інфляційні втрати, 63 800,63 грн. - три проценти річних; а також судовий збір у розмірі 13 642 грн. 24.10.2022 ТОВ НВК «Техімпекс» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича (далі - «Приватний виконавець») із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого листа. 24.10.2022 Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №70152365 з примусового виконання Виконавчого листа . 07.11.2022 ТОВ НВК «Техімпекс» направило Приватному виконавцю запит про надання інформації у якому просило : надати інформацію чи належить на праві власності [PERSON] земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадастровий номер 3225581801:05:009:0018 (далі - «Об єкт нерухомого майна 1»), а також розміщений на ній виробничий комплекс за адресою- [ADDRESS] ., загальною площею 502.7 м2, (далі - «Об`єкт нерухомого майна 2»). У разі відчуження [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м2, надати документи на підставі яких відбулося відчуження. 11.11.2022 Приватним виконавцем було надано відповідь на запит ТОВ НВК «Техімпекс» у якій зазначено натупне: 1. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на \~ \~ \~ \~нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру \~ \~ \~ \~заборон відчуження об`єктів нерухомого \~ \~ \~ \~майна щодо \~ \~ \~ \~ [PERSON] - жодне нерухоме майно за боржником не зареєстровано. 2 Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на \~ \~ \~ \~нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру \~ \~ \~ \~заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Об`єкту нерухомого майна 1 - Об`єкт нерухомого майна 1 за боржником не зареєстровано. Власником Об`єкта нерухомого майна 1 є [PERSON] на підставі договору дарування серія та номер: 688, виданий ПН КМНО Хижняк А.М. від 03.03.2021. 3.Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборов відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Об`єкту нерухомого майна 2 - Об`єкт нерухомого майна 2 за боржником не зареєстровано . Власником Об`єкта нерухомого майна 2 є [PERSON] на підстав договору дарування серія та номер: 688, виданий ПН КМНО Хижняк А.М. від 03.03.2021. 4.Згідно деталізованого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] є інформація щодо; 1)відчуження боржником 03.03.2021 Об`єкта нерухомого майна 1 та Об`єкта нерухомого майна 2; 2)відчуження боржником 03.03.2021 об`єкту нерухомого майна, а саме: нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №383) (в літ.А), загальною площею 126.10, кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Таким чином. Позивачу стало відомо наступне. 03.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу (далі - «Договір дарування») . Згідно з п. 1 Договору дарування, Дарувальник безоплатно передає (дарує) у власність Обдарованого земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадаетровий номер 3225581801:05:009:0018 (далі - «Об`єкт нерухомого майна 1») та розташований на ній виробничий комплекс за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м2 (далі - «Об`єкт нерухомого майна 2»). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Об`єкту нерухомого майна 1, 03.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем (далі - «Приватний нотаріус Хижняк А.М.»), було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56911896 від 03.03.2021 15:09:07 (далі - «Рішення про державну реєстрацію»). Підставою для державної реєстрації є Договір дарування. На підставі Рішення про державну реєстрацію, приватним нотаріусом Хижняком А.М було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності щодо Об`єкту нерухомого майна 1 -№40823862. На підставі Рішення про державну реєстрацію, приватним нотаріусом Хижняком А.М. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності щодо Об`єкту нерухомого майна 2 - №40824059. В результаті прийняття Приватним нотаріусом Хижняком А.М. рішення про державну реєстрацію та внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності №40823862, №40824059 - власником Об`єкту нерухомого майна 1 та Об`єкту нерухомого майна 2 став [PERSON] .. Варто зазначити, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [PERSON] є його батьком. Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , після настання моменту виконання грошових зобов`язань за Договором позики 13.08.2018, діючи умисно, з метою приховування своєї власності та для унеможливлення звернення на неї стягнення в майбутньому, 03.03.2021, шляхом підписання Договору дарування, подарував належне йому нерухоме майно своєму батьку- [PERSON] . Отже, Договір дарування, укладений між близькими родичами, [PERSON] (батьком) та [PERSON] (сином), з метою ухилення від виконання обов`язку відшкодування у випадку задоволення цивільного позову у справі № 760/23099/20 - є фраудаторним правочином, оскільки вчинений \~ \~ \~ \~на шкоду кредитору ТОВ НВК «Техімпекс». У свою чергу, цього ж дня, 03.03.2021 [PERSON] також відчужив об`єкт нерухомого майна, а саме: нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №383) (в літ.А), загальною площею 126.10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ У зв`язку з цим, ТОВ НВК «Техімпекс» звертається до суду за захистом прав та інтересів відповідно до ст. 6,13, 203, 234 ЦК України з позовом про визнання недійсним Договору дарування, відчуження якого порушує права кредитора - ТОВ НВК «Техімпекс» та просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер:688, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. від 03.03.2021 року. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 56911896 від 03.03.2021 15:09:07 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. Припинити право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га., кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна:23598432255, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:347425132255 за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року підготовче провадження закінчено та справу призначено до судового розгляду. 30.05.2023 року від представника [PERSON] адвоката Бабій В. В. на адресу суду надійшов відзив. З котрого вбачається, що [PERSON] заперечує проти позову ТОВ НВК №Техімпекс" від 25.11.2022 року у справі повністю та просить відмовити у задоволенні позову на підставі наспупного. Так, як вірно зазначає ТОВ «НВК «Техімпекс», (І) 09.08.2022 року заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/23099/20 позов ТОВ «НВК «Техімпекс» до [PERSON] про стягнення боргу за договором безпроцентної позики задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «НВК «Техімпекс» заборгованість в розмірі 909466, 99 грн, на підставі якого, в силу набрання ним 20.09.2022 року законної сили,(ІІ) 24.10.2022 року видано виконавчий лист Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/23099/20, за яким (III) 24.10.2022 року приватним виконавцем Бережним Ярославом Вікторовичем відкрито виконавче провадження № 70152365. Разом з тим, 09.05.2023 року, 15.05.2023 року та 17.05.2023 року [PERSON] в порядку примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20 в межах виконавчого провадження № 70152365 перерахувало приватному виконавцю Бережному Я.В. грошові кошти як на задоволення вимог виконавчого документу, так і на погашення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 1015598,62 грн, що підтверджується: квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.2986508642.1 від 09.05.2023; квитанцію до платшної інструкції на переказ готівки № 0.0.2998602925.1 від 15.05.2023; квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3002580795.1 від 17.05.2023. Так, за наслідком отримання грошових коштів, що в повному обсязі задовольняють вимогу виконавчого документа з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 70152365, 18.05.2023 року приватним виконавцем Бережним Я.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №70152365. Враховуючи виконання [PERSON] заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20 у повному обсязі. Договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 03.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем за реєстровим № 688: - не є фраудаторним, так як його укладенням [PERSON] не уникав виконання свого зобов`язання по Договору безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року, так як, через примусове виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20, на сьогоднішній день виконав його; - жодні права та/або інтереси ТОВ «НВК «Техімпекс» не порушує, не не визнає та не оспорює, так як на сьогоднішній день зобов`язання [PERSON] по Договору безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року, з метою уникнення виконання якого, на думку ТОВ «НВК «Техімпекс», цей договір дарування укладався, є виконаними. 22.08.2023 року від представника позивача адвоката Соколова А. О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив з котрої вбачається, що позивач не погоджується із викладеним у відзиві, вважає його необгрунтованим та атким, що не може бути прийнятим судом до розгляду з огляду на наcтупне: так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що «Враховуючи виконання [PERSON] заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі №760/23099/20 у повному обсязі, Договір дарування: не є фраудаторним, так як його укладенням [PERSON] не уникав виконання свого зобов`язання по Договору безпроцентної позики №57/1 від 03.08.2015, так як, через примусове виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі №760/23099/20, на сьогоднішній день виконав його; Жодні права та/або інтереси ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС» не порушує, не визнає та не оспорює, так як на сьогоднішній день зобов`язання [PERSON] по Договору безпроцентної позики №57/1 від 03.08.2015, з метою уникнення виконання якого, на думку ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС», цей договір укладався, є виконаним». Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України,. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, з моменту його вчинення. При цьому, Верховний суд у своїй постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 зробив наступний висновок: «наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного иивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину, що і було зроблено апеляиійним судом, яким належним чином досліджено докази та встановлено, що на час укладення оспорюваного правочину відповідачами вчинялися дії по уникненню виконання грошових зобов`язань перед позивачем, відчужуючи належне їм майно.» Так, 13.08.2018 у Відповідача виникли зобов`язання щодо повернення позики ТОВ НВК «Техімпекс», згідно Договору позики. 03.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено Оскаржуваний договір. Відповідно, на час укладення Оскаржуваного договору. Відповідачем вчинено дії по уникненню виконання грошових зобов`язань перед Позивачем. Таким чином, незважаючи на факт виконання Відповідачем своїх зобов`язань перед Позивачем, суд має встановити недійсність договору саме на момент його укладення. Отже, Оскаржуваний договір є недійсним (фраудаторним). Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України, Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У свою чергу, 19.04.2023 ухвалою Яготинського районного суду Київської області по справі №760/17513/22 призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. При цьому, у Відзиві зазначена дата його складання - 26.05.2023. Тобто, Відзив було подано після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. Таким чином, Відповідач подав Відзив із порушенням строків, визначених ЦПК України. Отже, не може бути прийнятий судом до розгляду. Враховуючи вищевикладене, просив позовну заяву ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС» задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав вимоги позову, та просив їх задоволити, також просив не враховувати відзив представника відповідача оскільки він поданий з пропущенням строків його подачі. Та пояснив, що 13.08.2018 у відповідача виникли зобов`язання щодо повернення позики ТОВ НВК «Техімпекс», згідно Договору позики. 03.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено оскаржуваний договір. Відповідно, на час укладення оскаржуваного договору, відповідачем вчинено дії по уникненню виконання грошових зобов`язань перед позивачем. Таким чином, незважаючи на факт виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, суд має встановити недійсність договору саме на момент його укладення. Отже, оскаржуваний договір має всі ознаки фраудаторності та має бути визнаний недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки 09.05.2023 року, 15.05.2023 року та 17.05.2023 року [PERSON] в порядку примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20 в межах виконавчого провадження № 70152365 виконав рішення суду. Договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 03.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем за реєстровим № 688: - не є фраудаторним, так як його укладенням [PERSON] не уникав виконання свого зобов`язання по Договору безпроцентної позики № 57/1 від 03.08.2015 року, та на даний час заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20, на сьогоднішній день виконав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи належним чином повідомлений, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи належним чином повідомлена, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткоовго задоволення з наступних підстав. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування. Позивач вважає, що цей правочин має ознаки фраудаторного, тобто удаваного, оскільки на його переконання спрямований на уникнення боржником виконання зобов`язання. За цим договором [PERSON] подарував [PERSON] нерухоме майно, за рахунок якого позивач мав намір задовольнити вимоги з погашення заборгованості за договором безпроцентної позики. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні, суд встановив, що 03.08.2015 між ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС» та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики №57/01 (далі - «Договір позики»). Відповідно до п. 1.1. Договору позики, в порядку та на умовах визначених цим Договором, Позикодавець надає Позичальнику безпроцентну позику (0%), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором термін. Відповідно до п.2.1. Договору позики, загальний розмір позики за цим Договором 5 000 000,00 грн. (п`ять мільйонів гривень 00 копійок). (а.с.9, 62). \~ \~ \~ \~Оскільки 13.08.2018 року настав термін виконання зобов`язань щодо повернення [PERSON] позики за договором №57/01 ТОВ "ТЕХІМПЕКС", тому 22.10.2020 року ТОВ "ТЕХІМПЕКС" звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною завою про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ТЕХІМПЕКС" заборгованості у розмірі 909466,99 грн. (а.с. 10) .04.11.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/23099/20 відкрито провадження у справі за пбзовом ТОВ НВК «Техімпекс» до [PERSON] про стягнення коштів (а.с.11). Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року по справі №760/23099/20, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ НВК «Техімпекс» заборгованість за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909 466 99 грн з яких: 729 400 грн. - основна сума боргу; 116 266,36 грн. - інфляційні втрати, 63 800,63 грн. - три проценти річних; а також судовий збір у розмірі 13 642 грн. Рішення по справі набрало законної сили 20.09.2022 року. З даного рішення вбачається, що 03.09.2022 року відповідачу було направлено вимогу № 932/08-20 від 03.08.2020 року про повернення безпроцентної позики, в якій позивач просить повернути надані кошти протягом 5 банківських з дня отримання вимоги, на яку надано відповідь листом від 08.09.2020 року, в якій відповідач посилається на відсутність у нього договору та документів щодо розрахунків між сторонами. Суд в даному рішенні зазначає, що в матеріалах справи міститься відзив, який був поданий до суду 25.02.2021 року, в якому відповідач не погоджується з викладеними позивачем обставинами та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що він є не лише працівником, а й засновником ТОВ «НВК «Техімпекс». Пред`явленню позову передувала низка послідовних, заздалегідь спланованих злочинних дій, спрямованих на позбавлення його корпоративних прав на 50 % статутного капіталу вказаного товариства та спричинення збитків. Цей позов вважає черговою спробою безпідставно стягнути з нього грошові кошти. Пояснює, що Товариство було створене та зареєстроване як юридична особа 05.06.2003 року, одним із його засновників був його батько - [PERSON] . У подальшому він став одноособовим учасником Товариства.У 2011 році учасниками товариства стали також [PERSON] та [PERSON] із часткою у статутному капіталі 25 % кожен.У відзиві також зазначено, що 05.06.2019 року відповідача було затримано в Республіці Польща, куди він прибув у службове відрядження як засновник і як посадова особа ТОВ «НВК «Техімпекс». Після затримання у Польщі був обмеженим у праві залишати територію цієї держави на підставі рішення Окружного суду м. Краків. Справу щодо екстрадиції закрито 07.07.2020 року та 10.07.2020 року він повернувся до України.У серпні 2020 року, коли він отримав претензію ТОВ «НВК «Техімпекс» щодо повернення позики, він, не маючи будь-якої інформації з приводу нібито отримання позики, надав відповідь з пропозицією надіслати копії документів, які обґрунтовують вимоги директора Товариства. Однак відповіді не отримав. Наголошує, що він не підписував договір безпроцентної позики за № 57/01 від 03.08.2015 року. Підпис на отриманій копії цього договору йому не належить, а тому заявляє що цей договір є підробленим та не може використовуватися в якості доказу у справі. В письмових пояснення, що надійшли до суду 17.01.2022 року, сторона позивача зазначила про ухилення відповідача у прийнятті участі в експертизі, що свідчить про спосіб затягування судового процесу, а також ухиленні від відповідальності з огляду на дії відповідача по приховуванню належного йому майна, а також виклала фактичні обставини, які є аналогічними тим, що вказані в позовній заяві. В ухвалі суду від 02.06.2021 року було роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені нормами ст. 109 ЦПК України, за правилами якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Вбачається, що витрати по оплаті експертизи було покладено на [PERSON] ..Таким чином, оскільки ухвала суду не була виконана у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку по оплаті експертизи, що унеможливило її проведення, суд вважає, що таким чином відповідач свідомо ухилився від участі в експертизі та не довів викладені ним у відзиві обставини. (а.с.12-15). Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №760/23099/20 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ НВК «Техімпекс» заборгованості за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909 466 99 грн з яких: 729 400 грн. - основна сума боргу; 116 266,36 грн. - інфляційні втрати, 63 800,63 грн. - три проценти річних; а також судовий збір у розмірі 13 642 грн. (а.с.16). 24.10.2022 Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №70152365 з примусового виконання Виконавчого листа (а.с.17). 07.11.2022 ТОВ НВК «Техімпекс» направило Приватному виконавцю запит про надання інформації у якому просило : надати інформацію чи належить на праві власності [PERSON] земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадастровий номер 3225581801:05:009:0018 (далі - «Об єкт нерухомого майна 1»), а також розміщений на ній виробничий комплекс за адресою- [ADDRESS] ., загальною площею 502.7 м2, (далі - «Об`єкт нерухомого майна 2»). У разі відчуження [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадастровий номер 3225581801:05:009:0018, а також розміщеного на ній виробничого комплексу за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м2, надати документи на підставі яких відбулося відчуження. (а.с. 18). 11.11.2022 Приватним виконавцем було надано відповідь на запит ТОВ НВК «Техімпекс» з додатками (а.с.19) відповідно до копій яких вбачається, що: згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на \~ \~ \~ \~нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру \~ \~ \~ \~заборон відчуження об`єктів нерухомого \~ \~ \~ \~майна щодо \~ \~ \~ \~ [PERSON] - жодне нерухоме майно за боржником не зареєстровано. (а.с.20). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на \~ \~ \~ \~нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру \~ \~ \~ \~заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Об`єкту нерухомого майна 1 - Об`єкт нерухомого майна 1 за боржником не зареєстровано. Власником Об`єкта нерухомого майна 1 у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером 3225581801:05:009:0018 є [PERSON] на підставі договору дарування серія та номер: 688, виданий ПН КМНО [PERSON] від 03.03.2021.(а.с.21, 65). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборов відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Об`єкту нерухомого майна 2 - Об`єкт нерухомого майна 2 за боржником не зареєстровано. Власником Об`єкта нерухомого майна 2 є [PERSON] на підстав договору дарування серія та номер: 688, виданий ПН КМНО [PERSON] від 03.03.2021.(а.с.22-23, 66-67). Згідно деталізованого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] є інформація щодо; 1)відчуження боржником 03.03.2021 Об`єкта нерухомого майна 1 та Об`єкта нерухомого майна 2; 2)відчуження боржником 03.03.2021 об`єкту нерухомого майна, а саме: нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №383) (в літ.А), загальною площею 126.10, кв.м. за адресою: [ADDRESS] . (а.с.24-36, 68-80). 03.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу. Згідно з п. 1 Договору дарування, Дарувальник безоплатно передає (дарує) у власність Обдарованого земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,278 га, кадаетровий номер 3225581801:05:009:0018 та розташований на ній виробничий комплекс за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею 502,7 м2 (а.с.37, 63). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьками являються [PERSON] та [PERSON] . (а.с.38, 64). 09.05.2023 року, 15.05.2023 року та 17.05.2023 року [PERSON] в порядку примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2022 року у справі № 760/23099/20 в межах виконавчого провадження № 70152365 перерахувало приватному виконавцю Бережному Я.В. грошові кошти як на задоволення вимог виконавчого документу, так і на погашення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 1015598,62 грн, що підтверджується: квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.2986508642.1 від 09.05.2023; квитанцію до платшної інструкції на переказ готівки № 0.0.2998602925.1 від 15.05.2023; квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3002580795.1 від 17.05.2023. (а.с.134-136). Так, за наслідком отримання грошових коштів, що в повному обсязі задовольняють вимогу виконавчого документа з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 70152365, 18.05.2023 року приватним виконавцем Бережним Я.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №70152365. (а.с.137). Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено такий висновок: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: 1.фіктивного (стаття 234 ЦК України); 2.такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); 3.такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 569/6427/16. У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511 св 19) зроблено висновок: «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).» Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже з врахуванням вище викладеного, з матеріалів справи вбачається, що 03.08.2015 між ТОВ НВК «ТЕХІМПЕКС» та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики №57/01. З рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року, бачається, що 03.09.2022 року [PERSON] було направлено вимогу № 932/08-20 від 03.08.2020 року про повернення безпроцентної позики, в якій позивач просить повернути надані кошти протягом 5 банківських з дня отримання вимоги, на яку надано відповідь листом від 08.09.2020 року, в якій відповідач посилається на відсутність у нього договору та документів щодо розрахунків між сторонами. [PERSON] у серпні 2020 року, коли він отримав претензію ТОВ «НВК «Техімпекс» щодо повернення позики, він, не маючи будь-якої інформації з приводу нібито отримання позики, надав відповідь з пропозицією надіслати копії документів, які обґрунтовують вимоги директора Товариства. Однак відповіді не отримав. При цьому, [PERSON] після отримання даної вимоги та знаючи про наявність позову до нього про стягнення боргу за договором безпроцентної позики, у березні 2021 року під час непогашення вказної позики, невизанння позову та під час розгляду вказаної справи про стягнення з нього боргу за договором безпроцентної позики, уклав договір дарування з [PERSON] (батьком) щодо безоплатної передачі вище зазначеного майна. Таким чином, відповідач [PERSON] всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03.08.2015 року не повернув позику, та відчужив належне йому майно на праві приватної власності на користь свого батька на підставі договору дарування. Враховуючи вищенаведене, дії відповідача у сукупності дають підстави для висновку про фіктивність даного договору дарування, а виконання у примусовому порядку рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року не можуть слугувати підставами вважати, що дане рішення виконано добровільно, як відсутні пістави вважати, що [PERSON] бажав добровільного виконання договору безпроцентної позики № 57/01 від 03.08.2015 року, оскільки викладене в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року не вказує про визнання позову чи наміру [PERSON] виконати добровільно зобов`язання що виникли відповідно до договору безпроцентної позики № 57/01 від 03.08.2015 року. За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та виробничого комплексу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем 03 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 688, суд вважає обґрунтованими, оскільки вказаний правочин спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вимог про стягнення грошових коштів з боржника. Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 644/5819/20. Так, позовні вимоги щодо скасування рішення державної реєстрації та їх обтяжень на підставі договіру дарування земельної ділянки та виробничого комплексу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем 03 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 688 не підлягають до задоволення з огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили порушене, невизнане або оспорюване право чи то свободи, чи законні інтереси позивача відповідно до ст..4 ЦПК України, саме даним Державним реєстратором. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо припинення право власності на земельну ділянку та договір дарування земельної ділянки та виробничого комплексу, з огляду на вимоги п.9 ч.1 ст.27, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Outcome: dismissed