Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Панфілової Д.А. звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Іллінецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . [INFO] народився її син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). [INFO] [PERSON] загинув. У позовній заяві позивач зазначив, що батьком її сина є [PERSON] , [INFO] , який за життя визнавав своє батьківство по відношенню до сина [PERSON] , приймав участь у його вихованні, піклувався про неї та сина, забезпечував матеріальні та розумові потреби дитини, вони спільно будували спільні плани на майбутнє, на підтвердження чого до позовної заяви долучені спільні фотографії, банківські виписки про переказ їй коштів від [PERSON] та висновок спеціаліста № 2761 від 09.12.2022, відповідно до якого вірогідність того, що загиблий [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами проведеного дослідження складає не менше 99,99999%. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, реалізації нею права на спадкування за законом після загибелі батька, призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отриманні пільг й соціальних гарантій, [PERSON] просила суд встановити факт того, що загиблий [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] та зобов`язати внести відповідні зміни до актового запису дитини. Ухвалою суду від 05.07.2023 задоволено заяву представника позивача та вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони нотаріусам Першої київської державної нотаріальної контори вчиняти нотаріальні дії по спадковій справі № 829/2022, відкритій після смерті [PERSON] , [INFO] , у тому числі дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину. Ухвалою суду від 06.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.07.2023 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких начальник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на висновок спеціаліста № 2761 від 09.12.2022 (т. 1 а.с. 146-148). 25.07.2023 на електронну адресу від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Щудли А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю (т. 1 а.с. 152-163). В обґрунтування свої заперечень щодо позовних вимог представник відповідача просив суд критично оцінити надані позивачем докази, а саме фотографії, мотивуючи це тим, що вони зроблені під час ділових зустрічей і не можуть свідчити про наявність будь-яких інших стосунків між [PERSON] та загиблим [PERSON] , окрім ділових. Щодо фотографій [PERSON] з дитиною зазначили, що позивачем не додано жодних доказів того, що на них зображений саме малолітній [PERSON] . З приводу банківської виписки про рух коштів вказали, що платежі не мають регулярного характеру та відсутні відомості цільового призначення коштів, відповідно вони не можуть бути доказом того, що [PERSON] сплачував їх на утримання [PERSON] чи позивача. Також зазначили, що долучений до позову висновок спеціаліста № 2761 від 09.12.2022 не може бути прийняти судом в якості доказу, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити правомірність отримання біологічних зразків загиблого. 07.08.2023 на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Желіховського Г.Д. про застосування строків позовної давності в частині вимог щодо внесення змін до актового запису про народження. В обґрунтування заяви, посилаючись на ч. 3 ст. 138 СК України, якою встановлено, що до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Оскільки днем реєстрації дитини є 11.07.2018, представник вказує, що строк позовної давності сплив 11.07.2019, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.1 а.с. 181-183). 24.08.2023 на електронну адресу надійшла відповідь на відзив, в яких представником позивача [PERSON] - адвокатом Панфіловою Д.А. вказано, що [PERSON] ніколи не була у службовому або посадовому підпорядкуванні у [PERSON] , а тому додані до позовної заяви фотографії з поїздок на конференції не свідчить про діловий характер стосунків між ними. Щодо нерегулярності платежів та відсутності цільового призначення вказала, що між позивачем та загиблим будь-яких договірних, включаючи боргових, зобов`язань не було, відтак вони є належним доказом того, що кошти перераховувалися на утримання позивача з дитиною. На твердження, що викладені у відзиві, про незаконність отримання позивачем біологічних зразків загиблого, Панфіловою Д.А. посилалась на відповідь на адвокатський запит від Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» в якому вказано, що висновок спеціаліста складений відповідно до приписів чинного законодавства України, яке не містить вимог отримання заявником згоди від родичів загиблої особи на проведення цього виду досліджень (т. 1 а.с. 198-207). Також, представником позивача [PERSON] - адвокатом Панфіловою Д.А. на електронну адресу суду подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в яких вказано, що ст. 20 СК України у вичерпному переліку статтей до яких застосовуються строки позовної давнсоті, не містить вказівку на ст. 130 цього кодексу, відтак до позовних вимог у даній справі позовна давність не застосовується і не може бути застосована (т. 1 а.с. 208-211). Ухвалою суду від 07.09.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Панфілова Д.А. позовні заяви підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічним викладеним у позовні заяві. Представник відповідачів [PERSON] й [PERSON] - адвоката Щудли А.М. та представник відповідача [PERSON] - адвоката Желіховського Г.Д. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без їх участі та прийняти рішення згідно діючого законодавства України (т. 1 а.с. 143). Представник третьої особи Іллінецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без їх, заперечень щодо задоволення позовних вимог не мають(т. 1 а.с. 179, 231, 232, 239, 249, т. 2 а.с. 19). Представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі з урахуванням позиції Служби, надану до суду 20.07.2023 (т. 1 а.с. 237, 238, 246, 247). Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , в якому матір`ю вказана позивач [PERSON] , а відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (т. 1 а.с. 53). Малолітній [PERSON] має інвалідність, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 26.08.220 (т. 1 а.с. 56). [INFO] [PERSON] , [INFO] , загинув у місті Торецьк Донецької області, що підтверджуєтеся копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 65). З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, реалізації нею права на спадкування за законом після загибелі батька, призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отриманні пільг й соціальних гарантій, [PERSON] просила суд встановити факт того, що загиблий [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] та зобов`язати внести відповідні зміни до актового запису дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу(матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Пленум Верховного Суду України абз. 3 п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved