Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила суд визначити, що частка померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29.1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 (одну другу) її частину, та визнати за [PERSON] , 1962 року народження, право власності на 7/24 (сім двадцять четвертих) частки цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом у шлюбі з 31 січня 1962 року. За час їх шлюбу ними спільно було придбано кооперативну квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , яка була оформлена на батька. [INFO] [PERSON] помер. За життя ним було складено заповіт, яким він заповів своє майно на ім`я своєї дочки [PERSON] . Мати позивача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за чоловіком не зверталась, однак прийняла спадщину фактично, у порядку ч. 3 статті 1268 ЦК України, мешкаючи зі спадкодавцем за однією адресою. [INFO] померла [PERSON] . Вона заповіту не складала. Як донька померлої позивачка є спадкоємцем першої черги і звернулася до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також спадкоємцем першої черги є сестра позивачки - [PERSON] . При написанні заяви про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що у зв`язку з тим, спадкове майно, а саме квартира, оформлена виключно на батька, а також з тим, що після смерті батька її мати не зверталася до нотаріальної контори та не оформлювала права власності як на спадщину, так і на 50% спільно нажитого майна, тому частка позивача у спадковому майні після матері складає мізерну частину. Позивач із вказаною ситуацією не може погодитися, та вважає її такою, що порушує її права як спадкоємиці, оскільки квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] , була придбана її батьками за час шлюбу, і належала їм на праві спільної сумісної власності, а відтак оскільки 1/2 частина спадкової квартири належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності у майні подружжя, тому після смерті [PERSON] спадкове майно складалося із 1/2 частини квартири. Крім того, матері на момент смерті батька, матері позивачки як непрацездатній вдові померлого, підлягала незалежно від змісту заповіту, половина частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка у спадщині). Таким чином після смерті [PERSON] обов`язкова доля його дружини складала 1/12 частину від всієї квартири, оскільки він мав трьох спадкоємців. З цих підстав позивач вважає, що після смерті її матері відкрилася спадщина у розмірі 7/12 частин квартири (1/2 частка у порядку спільної сумісної власності, 1/12 - у порядку обов`язкової долі спадщини, як непрацездатної вдови спадкодавця), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , які повинні, в рівних долях бути розподілені між двома спадкоємцями першої черги у порядку закону, тобто по 7/24 між позивачем та відповідачем. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року залишено без розгляду заяву [PERSON] про уточнених позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування права власності на 7/24 частини нерухомого майна. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду чи про поважність причин неприбуття в судове засідання від сторони позивача не надходило. В клопотанні від 16 листопада 2022 року позивачка зазначила, що не має можливості бути присутньою на судових засіданнях, у зв`язку з чим просила проводити розгляд справи без її участі. Враховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті. У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували з підстав того, що квартира була особистою приватною власністю батька, тому на підставі заповіту успадкована відповідачем. Щодо спадкування обов`язкової частки матері, то вважає себе єдиним спадкоємцем спадкового майна після її смерті, оскільки фактично прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено обставини про те, що [PERSON] та [PERSON] є повнорідними сестрами, оскільки мають спільних батьків, що підтверджується наступними доказами: -Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 26 грудня 1962 року, в якому батьком зазначено « [PERSON] », а матір`ю - « [PERSON] »; -Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №00027909847 від 24 вересня 2020 року, відповідно до якого [PERSON] 26 травня 1985 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; -Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 19 грудня 1968 року, в якому батьком зазначено « [PERSON] », а матір`ю - « [PERSON] »; -Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 02 серпня 1991 року, відповідно до якого 02 серпня 1991 року [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 1962 року, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №00027808630 від 16 вересня 2020 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 лютого 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 13 січня 2009 року №4/3, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , форма власності - приватна, частка - 1/1 (а.с. 111). Рішення про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] прийнято 04 березня 2009 року, право власності зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04 березня 2009 року за №26389923, номер запису 99449 в книзі 1, що підтверджується відповідним Витягом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Однак, відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , не була спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України була особистою приватною власністю [PERSON] . 31 серпня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї заповів належну йому на праві особистої приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , своїй дочці [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер у віці 79 років у м. Харкові, про що 24 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис №16964 що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0004204-2020 від 28 вересня 2020 року, станом на 22 грудня 2012 року [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою ОСББ «Світлячок» за вих. №047 від 27 жовтня 2020 року за вказаною адресою станом на 22 грудня 2020 року проживали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем, не відмовилась від спадщини за заповітом, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Цивільний кодекс України не містить визначення «непрацездатна особа». Відповідно до ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Системний аналіз зазначених вище норм свідчить, що непрацездатною особою є особи, які досягли пенсійного віку та особи з інвалідністю. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на 22 грудня 2012 року) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Оскільки станом на 22 грудня 2012 року [PERSON] досягла 74-річного віку, тобто мала статус непрацездатної вдови, тому вона успадкувала обов`язкову частку у спадщині. Розмірі обов`язкової частки у спадщині [PERSON] становить 1/6 частку квартири, оскільки при спадкуванні за законом щодо майна [PERSON] було би 3 спадкоємця: вдова і двоє дочок (сторони у справі), які успадкували би по 1/3 частки квартири кожна. Таким чином, оскільки [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем, не відмовилась від обов`язкової частки у спадщині, тому вона прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, [PERSON] за життя на праві власності належала 1/6 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у віці 82 роки в м. Харкові померла [PERSON] , про що 25 липня 2020 року складено відповідний актовий запис №10855 що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №77da0780-9da3-429b-8a7f-6ae9adf9667e від 16 вересня 2020 року, [PERSON] станом на 24 липня 2020 року була зареєстрована разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 16 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори 16 вересня 2020 року зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу №66420265 щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 24 вересня 2020 року [PERSON] також звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Статтями 1261-1265 ЦК України визначено коло спадкоємців за законом та встановлено їх черги у праві на спадкування за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, спадкоємцями першої черги щодо майна [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи № 66420265 від 16 вересня 2020 року (номер у нотаріуса 535/2020) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулися у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини за законом, подавши до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 16 вересня 2020 року та 24 вересня 2020 року відповідно. Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. За таких обставин, частки [PERSON] та [PERSON] у спадковому майні, яке складається з 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , є рівними та складають по 1/12 частці для кожного спадкоємця. Доводи позивача про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належала батькам на праві спільної сумісної власності, спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами та дослідженими доказами, які свідчать про право особистої приватної власності [PERSON] щодо спірної квартири. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3600,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями на суму 1000 грн від 12 травня 2021 року та 2600 грн від 26 травня 2021 року. Оскільки позовні вимоги частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1028,57 грн.

Outcome: partial