Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості 1 524 915,25 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що між нею та [PERSON] 11.12.2015 було укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 51 476 (п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят шість) євро, 488 000 (чотириста вісімдесят вісім тисяч) гривень, та 26 630 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять) доларів США. Станом на 11.12.2015 (на день укладення договору) сума 488 000 гривень є еквівалентом 19 520 (дев`ятнадцяти тисяч п`ятсот двадцять) доларів США. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1 524 915,25 грн, оскільки на час ухвалення рішення [PERSON] (боржник) частково виконав свої зобов`язання. Після ухвалення рішення боржник не здійснює виконання рішення суду: не повертає заборгованість у сумі 1 524 915,25 грн. Відповідно до розписки, яка містить істотні умови договору поруки, Поручителем за згаданим договором виступив [PERSON] . Враховуючи невиконання боржником перед кредитором свого обов`язку, відповідальність перед кредитором несе поручитель. Сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 1 524 915,25 грн. З огляду на вказане позивач звернулася до суду. Ухвалою судді від 29.06.2017 було відкрито провадження у справі. 02.10.2017 від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому він вказав, що вважає позовні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими. Відповідач зазначив, що розписка від 11.12.2015, на яку посилається Позивач, мотивуючи свої вимоги, не є договором, тим паче не містить істотні умови договору поруки, як за формою так і за змістом, зокрема, у ній відсутні зобов`язання Відповідача перед кредитором за невиконання зобов`язань боржником, не визначений обсяг відповідальності «поручителя», розмір поруки, відповідальність сторін, та строки дії договору. Також відповідач зауважив, що ніколи не брав на себе зобов`язання поручительства за договором, укладеним між Позивачем та [PERSON] , не обіцяв у разі невиконання своїх обов`язків [PERSON] нести відповідальність за цим договором своїм майном, розписка, що міститься в матеріалах справи, була складена на прохання Позивача у зв`язку з тим, що відповідач був знайомий з [PERSON] , однак вона не містить жодних зобов`язань нести матеріальну відповідальність за дії (бездіяльність) боржника. Ухвалою суду від 21.05.2018 було витребувано від Лебединської районної державної нотаріальної контори інформацію, чи була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та хто заявив свої права в якості правонаступників. 07.06.2018 від Лебединської районної державної нотаріальної контори надійшла відповідь, в якій зазналося, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] спадкова справа № 182/2017 заведена 24.11.2017 приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. Ухвалою суду від 04.07.2018 було витребувано від приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдилова Ю.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 182/2017 від 24.11.2017, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 14.08.2018 від приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдилова Ю.В. надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 182/2017 від 24.11.2017, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також інформація про те, що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.05.2018 за реєстровим № 1281. 12.12.2018 на підставі розпорядження № 883 у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 № 2247/3дп15-18 про відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя було проведено повторний автоматизований розподіл справи № 369/6825/17, провадження № 2/369/43/23, та призначеного нового суддю - [PERSON] . Ухвалою судді від 14.12.2018 було вказану справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.08.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 12.11.2019 від представника відповідача надійшла заява про відвід головуючій судді Дубас Т.В. Ухвалою суду від 12.11.2019 було визнано заявлений відвід судді необґрунтованим, передано цю заяву для розгляду іншому судді. Ухвалою судді Пінкевич Н.С. від 15.11.2019 було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про відвід головуючій судді Дубас Т.В. 28.09.2020 до суду надійшли пояснення від представника відповідача, у якому було вказано, що договір поруки є припиненим, оскільки у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] відбулась заміна боржника, а відповідач не надавав і не надає згоду поручитися за нового боржника. Також позивач зазначив, що був пропущено позовну давність, оскільки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання [PERSON] не пред`являла позову до [PERSON] , а тільки до [PERSON] 15.02.2021 до суду надійшло клопотання від представника відповідача про зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 15.02.2021 було зупинено провадження у справі № 369/6825/17 до розгляду справи № 369/15513/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання поруки припиненою. Ухвалою суду від 24.01.2022 було поновлено провадження у справі № 369/6825/17 та призначено справу до розгляду. 03.08.2022 від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо предмету спору. У додаткових пояснення позивач вказав, що, укладаючи договір позики, [PERSON] видав розписку від 11.12.2015. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2016 у справі № 369/3177/16-ц вказаний договір було визнано укладеним, а зобов`язання за цим договором такими, що підлягають виконанню. Також позивач вказала, що угода, укладена між позивачем та [PERSON] є взаємопов`язаною з договором позики, укладеним між позивачем та [PERSON] , оскільки виконання зобов`язання щодо гарантування повернення позики залежить від виконання свого обов`язку позичальника. Взяті на себе відповідачем зобов`язання з гарантування повернення [PERSON] грошових коштів є частиною одного зобов`язання, що виникли між [PERSON] як позикодавцем, [PERSON] як позичальником і [PERSON] як гарантом виконання вказаного зобов`язання. Ухвалою суду від 10.08.2022 було залучено [PERSON] в якості третьої особи до участі у справі як правонаступника померлого [PERSON] . 31.05.2023 від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до вимог позивача. У судове засідання 10.08.2023 учасники справи не з`явилися. Представник позивача -адвокат Старчик А.А. у судове засідання 10.08.2023 не з`явився, повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник відповідача подала до суду клопотання, в якому просила суд розглядати справу без участі відповідача та її участі, відмовити у позові з тих підстав, що боржник помер, а поручитель не поручався за нового боржника. Третя особа [PERSON] в судове засідання 10.08.2023 не з`явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 51476 (п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят шість) євро, 488 000 (чотириста вісімдесят вісім тисяч) гривень, та 26630 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять) доларів США. За рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2016 у цивільній справі № 369/3177/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 1 524 915,25 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890,00 грн. 11.12.2015 була складена розписка, з якої вбачається, що [PERSON] у присутності свідка [PERSON] гарантує виконання зобов`язань [PERSON] відповідно до розписки про отримання безвідсоткової позики від 11.12.2015, а саме: в строк до 10.01.2016 [PERSON] поверне [PERSON] грошові кошти в сумі 51 476 євро, 488 000,00 грн., 26 630 доларів США. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 182/2017 [INFO] помер [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.07.2017. Після його смерті спадщину прийняв його батько, третя особа [PERSON] . 11.05.2018 приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 1281 на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2021 у цивільній справі № 369/15513/20 за позовом що [PERSON] до [PERSON] про визнання поруки припиненою у задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що розписка [PERSON] від 11.12.2015 не містить істотних умов договору поруки. З огляду на предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Норми ст. 553 ЦК України закріплюють поняття поруки, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вимога до поручителя може бути пред`явлена виключно за умови настання обставин, передбачених абзацом 2 частини першої статті 553 ЦК України, - у випадку порушення зобов`язання боржником. Факт порушення зобов`язання (невиконання або неналежного його виконання) боржником як підстава позову (вимоги) до поручителя має встановлюватися у кожній справі. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (ч. 2 ст.553, ч. 2 ст. 554 ЦК України). Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань, і водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книги п`ятої ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з вимогами частини першої статті 638 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання спірної розписки) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.02.2018 у справі № 128/4543/15-ц, виходячи з наведеного визначення, єдиною підставою виникнення поруки є саме договір. Одностороннє зобов`язання особи відповідати за невиконання або неналежне виконання боржника не може бути визнано підставою виникнення правовідносин поруки. Значення поруки не можуть мати листи, характеристики, рекомендації, розписки та інші документи. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Спірна розписка [PERSON] від 11.12.2015 з огляду на її зміст не містить істотних умов договору поруки, зокрема, предмета договору та інших умов, що визначені законом і є необхідними для договору поруки, а тому не може вважатися договором поруки. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги до відповідача не ґрунтуються на нормах права, оскільки між сторонами не виникли правовідносини, що випливають з договору поруки. Щодо відносин гарантії, про яку згадано в спірній розписці, то за змістом ст. 560 ЦК України гарантом перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку можуть виступати лише банк, інша фінансова установа чи страхова організація, якими відповідач не є. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача немає перед позивачем зобов`язань, що випливають з договору поруки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. Так як суд відмовляє у задоволенні позову по суті заявлених вимог, то немає підстав застосовувати до них позовну давність, про що було заявлено відповідачем. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного, у відповідності до ст.ст. 11, 15, 16, 546-547, 553-554, 638 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12-13, 16, 18, 76-82, 141, 247, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed