Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє адвокат Булат Ю.В. звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того відповідач по справі [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач по справі [PERSON] є бабусею вищевказаних шести дітей, які проживають разом із нею з лютого 2020 року, а їх батьки - відповідачі по справі залишили дітей і з цього часу дітей не відвідували та не спілкувались з ними, жодної участі у вихованні дітей не приймають та не цікавляться їх фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріально не допомагають, фактично самоусунулись від виконання батьківських обов`язків. Свідоме та тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками відносно їх неповнолітніх дітей є підставою для позбавлення відповідачів - [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. За вищевказаних обставин, позивач по справі [PERSON] та її представник - адвокат Булат Ю.В. просять суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач по справі [PERSON] та її представник - адвокат Булат Ю.В. позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечили. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. В період розгляду даної цивільної справи заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Крім того, відзиву на позовну заяву відповідачі до суду не подали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача по справі [PERSON] та її представника - адвоката Булат Ю.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідачі по даній цивільній справі перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 09.08.2008 року виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, даний факт стверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.04.2013р. (а.с. 9). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.12.2007р. вбачається, що відповідачка по справі [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Крім того, з матеріалів давної цивільної справи вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується копіями повторних свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 11.04.2013р., копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.01.2013р., серії [NUMBER] від 05.10.2016р., серії [NUMBER] від 05.06.2020р. (а.с. 10, 12, 15, 17, 20, 23). З копій характеристик навчальних закладів, зокрема Жидичинського ліцею №31 Луцької міської ради №01-19/116 від 16.05.2023р., №01-19/118 від 17.05.2023р., Крупівського навчально - реабілітаційного центру Волинської обласної ради №135 від 27.04.2023р., КЗО «Кульчинська початкова школа» №36, Кульчинської початкової школи №36 Луцької міської ради Волинської області від 08.05.2023р. вбачається, що неповнолітні [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] відвідують вказані заклади освіти і батьки вищевказаних дітей - [PERSON] та [PERSON] контакту з навчальними закладами не підтримують, успішністю дітей не цікавляться, з вчителями не спілкуються, батьківські збори не відвідують. Вихованням дітей займається їх бабуся - позивач по справі [PERSON] (а.с. 11, 13-14, 16, 18, 19, 21-22). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №610-1 від 11.10.2023 року та з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей, визнано за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того даним висновком визнано за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-61). Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). В ході розгляду даної цивільної справи було встановлено, що відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] матеріально дітей не забезпечують, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дітьми; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від утримання та виховання своїх дітей і свідомо нехтують своїми обов`язками, перешкод у спілкуванні з дітьми їм ніхто не створює. Фактично дітьми опікується їх бабуся - позивач по справі [PERSON] . На думку суду, позивачем доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідачів ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дітей. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачів від виховання своїх дітей, свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Варто також зазначити, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved