Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 59 983,73 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17 грудня 2021 року о 17 год. 20 хв. у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MERCEDES BENZ C-230 д.н.з. [NUMBER] яким керував [PERSON] , та транспортного засобу KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Зазначає, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2022 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 17.12.2021 сталася з вини [PERSON] внаслідок порушення останнім ПДР. Посилається, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу MERCEDES BENZ C-230 д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно полісу ЕР № 204669015 від 25.06.2021 та позивач 18.12.2021 звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування. 17.12.2021 на замовлення позивача було складено Звіт № 1434-Ф/21 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] , який склав 174 558,73 грн. 07.03.2022 ТДВ «Страхова група «Оберіг» сплатило на користь позивача страхову виплату у розмірі 118 575,00 грн. З рахуванням викладеного вище позивач просив суд стягнути із відповідача різницю між завданим матеріальним збитком у розмірі 174 558,73 грн. та страховою виплатою у розмірі 118 575,00 грн., що складає 55 983,73 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 4 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. 26.12.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.12.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У встановлений ухвалою строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2023 розгляд справи було призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у частині відшкодування матеріального збитку. Проти іншої частини позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року о 17 год. 20 хв. у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MERCEDES BENZ C-230 д.н.з. [NUMBER] яким керував [PERSON] , та транспортного засобу KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення №207200 від 17.12.2021 (а.с. 58-60). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2022 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 17.12.2021 сталася з вини [PERSON] внаслідок порушення останнім ПДР. Даний факт підтверджується постановою від 30.05.2022 (справа № 760/34276/21) яка знаходиться у вільному доступі у ЄДРСР. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у вказаній вище дорожньо-транспортної пригоди є встановленою. Транспортний засіб KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно звіту №1434-Ф/21 від 17.12.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу KIA OPTIMA д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту зносу складає 174 558,73 грн., вартість матеріального збитку також складає 174 558,73 грн. (а.с. 12-50). Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто 17.12.2021, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг», що не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. 25.01.2022 позивач звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування з урахуванням звіту №1434-Ф/21 від 17.12.2021 (а.с. 52). 30.03.2022 ТДВ «Страхова група «Оберіг» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 118 575,00 грн. (а.с. 55). Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП. У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування. У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під час судового розгляду було встановлено, що у даному випадку страховиком було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 118 575,00 грн. При цьому дана сума страхового відшкодування не покриває у повному розмірі фактичний розмір матеріального збитку завданого позивачу. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У даному випадку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 55 983,73 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги у цій частині визнав та суду зазначив, що визнає свій обов`язок із відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 55 983,73 грн., проте наразі не може здійснити таку виплату у зв`язку із відсутністю у нього коштів. Враховуючи наведене вище та встановлені судом обставини, а також обов`язок відповідача здійснити виплату позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та визнання відповідачем позовних вимог у цій частині, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення із відповідача на корить позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 55 983,73 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірною компенсована останнім. З огляду на вказане суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Щодо витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції виданої ФОП [PERSON] № 1434-Ф/21 від 19.01.2022, позивачем ФОП [PERSON] сплачено 4 000,00 грн. за складення звіту № 1434-Ф/21 (а.с. 51). З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 4 000,00 грн. понесених на складення звіту № 1434-Ф/21. Щодо судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено не було, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Ціна позову у даному випадку складає 69 983,73 грн., а суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 62 983,73 грн. Тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі, а саме 992,40 грн.

Outcome: partial