Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

04 вересня 2023 до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надішла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час з травня 2023 по серпень 2023. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 26.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис №126. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 19.02.2021 на підставі Свідоцтва про зміну імені позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №13. 19.02.2021 на підставі Свідоцтва про зміну імені відповідач змінив прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №15 Судовим наказом Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.08.2023 у справі № 334/6702/23 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання їх сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину певного віку, починаючи стягнення з 09.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що спільна дитина сторін перебуває на її повному утриманні і відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги їй не надавав аж до тих пір, доки не з`явилось відповідне судове рішення про примусове стягнення з нього аліментів. Проте, це рішення виконується у примусовому порядку з 18.08.2023, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження. Виконуючи вимоги досудової процедури, позивач неодноразово зверталась до відповідача за вирішенням цього питання мирним шляхом, але останній категорично відмовився це обговорювати. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] за минулий час, з травня по серпень 2023 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою №334/7750/23 від 08.09.2023 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з виклико сторін. 02.10.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній за заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина за минулий час з травня по серпень 2023, розгляд справи просить провести за його відсутності. Позивач в судове засіданняя не зявилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справу без його участі . Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 26.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис №126. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 19.02.2021 на підставі Свідоцтва про зміну імені позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №13. 19.02.2021 на підставі Свідоцтва про зміну імені відповідач змінив прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №15 Судовим наказом Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.08.2023 у справі № 334/6702/23 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання їх сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину певного віку, починаючи стягнення з 09.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що спільна дитина сторін перебуває на її повному утриманні і відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги їй не надавав аж до тих пір, доки не з`явилось відповідне судове рішення про примусове стягнення з нього аліментів. Проте, це рішення виконується у примусовому порядку з 18.08.2023, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження. Виконуючи вимоги досудової процедури, позивач неодноразово зверталась до відповідача за вирішенням цього питання мирним шляхом, але останній категорично відмовився це обговорювати. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною першою\~статті 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: особа, яка вимагає аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за минулий час з 01.05.2023 по 08.08.2023. Відтак, ефективно захистити право дитини на солідарне матеріальне забезпечення з боку обох батьків можна лише за допомогою судово-процесуальної форми захисту права. Суд констатує, що у разі, якщо вона не звернеться до суду, буде порушено право її неповнолітньої дитини на мирне володіння своїм майном (стаття 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а також її власне право на рівноправність кожного з подружжя (стаття 5 Сьомого Протоколу до Конвенції), а інший ефективний спосіб захисту права, окрім судового, в порядку цивільного судочинства, у даному випадку є неприйнятним. Отже, скористання позивачкою своїм правом, передбаченим статтею 6 Конвенції є у даному випадку неминучим та єдино виправданим заходом. Судовий наказ Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.08.2023 у справі № 334/6702/23не може тлумачитись ні сторонами, ні судом як належний виконавчий документ, за яким виконавець міг би свавільно, на власний розсуд, без належного рішення компетентного суду, стягувати з відповідача аліменти за минулий час, оскільки така дискреція є свавільною та безсумнівно суперечить принципу верховенства права. Очевидною, хоча і доволі дуальною, є природа самого позову та права позивача на звернення з таким позовом. З одного боку, відповідач, ухиляючись від обов`язку утримувати дитину за період з травня 2023 по серпень 2023, безсумнівно порушує її право на мирне володіння майном, позаяк грошові кошти, присуджені судом або належні дитині відповідно до приписів національного законодавства, є її майном у розумінні статті 1 Першого протоколу. Проте, за браком процесуальної дієздатності, позивачем у такій справі є той з батьків, з яким проживає дитина. З іншого боку, та сама бездіяльність відповідача створює непропорційний дисбаланс у обов`язках між батьком та матір`ю дитини не на користь останньої (у даному випадку), що є порушенням статті 5 Сьомого протоколу. Відповідно ч.1 п.6\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати. Беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів до суду на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, суд відносить судові витрати на рахунок держави.

Outcome: partial