Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є правонаступником кредитора ПрАТ «УПСК» яке на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в рахунок шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, сплатив на корись потерплого страхове відшкодування. Посилаючись на те, що відповідача постановою уповноваженого органу визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на підставі статті 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з останнього на свою користь суму завданої ним матеріальної шкоди (а.с. 58 61). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 79, 80). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зокрема, пунктом 8 до позову є додаток: постанова суду від 17.06.2020 року по справ № 362/2358/20 (а.с. 22). Однак, суд наголошує, що позивачем фактично додано роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови від 17.06.2020 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. у справі про адміністративне правопорушення № 362/2358/20 із використанням записів «[PERSON]», «[INFO]», «[ADDRESS]», «[PERSON]», що не дає можливості для ідентифікації даних (а.с. 22). Проте, за змістом вказаної роздруківки суд об`єктивно позбавлений можливості встановити обставини на які посилається позивач, а саме: обставини притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, оскільки вказаний документ не містить відомостей які дають можливість ідентифікувати фізичну особу яку притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 22). Натомість, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія постанови суду із відміткою про набрання законної сили у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Тобто, за відсутності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення із відміткою про набрання законної сили, підписами відповідних посадових осіб та відбитка печатки суду, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення з нього матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Проте, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, факт винності у ДТП [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину винності у ДТП водія [PERSON] , його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності. Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо винності у ДТП водія [PERSON] , його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Зокрема, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які об`єктивно перешкодили чи унеможливили отримання позивачем копії постанови від 17.06.2020 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. у справі про адміністративне правопорушення № 362/2358/20, яка відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України належним чином завірена, містить відмітку про набрання законної сили, підписи відповідних посадових осіб та відбиток печатки суду. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів під час розгляду справи представником позивача не заявлено (наприклад, клопотання про витребування від Васильківського міськрайонного суду Київської області належним чином завіреної належним чином завіреної копії постанови від 17.06.2020 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. у справі про адміністративне правопорушення № 362/2358/20). Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки у даній справі позивачу надано правову допомогу фахівця у галузі права адвоката. Крім того, суд відхиляє та не використовує під час розгляду справи по суті надані позивачем на підтвердження своїх вимог усі інші письмові докази, оскільки відповідно до вимог статей 77 і 80 ЦПК України, вони не є належними і достатніми для встановлення факту вини відповідача у вказаній ДТП та не підтверджують факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум страхових виплат, оскільки позивачем не доведено перед судом факту винності відповідача у ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 62). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed