Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. В обгрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько Позивача, а [INFO] померла мати. Після смерті батьків відкрилась спадщина на спадкове майно 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає Позивач, він на момент смерті батьків проживав разом з ними, водночас, [PERSON] , яка є рідною сестрою Позивача, вважає, що вона є єдиною спадкоємицею спадкового майна. Дізнавшись про даний факт, Позивач звернувся до нотаріальної контори, але 09 червня 2020 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропущення строку на звернення для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що ним подано позов до [PERSON] про визначення додаткового строку на вступ у спадщину. Разом з цим, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири від 01.12.2020 року, який Позивач просить визнати недійсним. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження по справі. Встановлено загальний порядок розгляду справи. 26 січня 2021 року від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено про необґрунтованість позовних вимог. 22 лютого 2021 року від Позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 15 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року заяву позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення по справі № 522/22454/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року поновлено провадження по справі. 18 липня 2023 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких просила задовольнити позовні вимоги Позивача в повному обсязі. В судове засідання 25 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Третя особа [PERSON] просила розглянути справу за відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належала померлим [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2006 року. Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.04.2020 року в квартирі [ADDRESS] , станом на 15.02.2010 року були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 24.04.2020 року за № 397 на адресу Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] . 04.06.2020 року за № 581 на адресу Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] . Постановами Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 09.06.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одесі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, у якому просив суд визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2021 року по справі № 522/22454/20 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одесі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2021 року залишено без змін. Постанова Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року набрала законної сили. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 01 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності: 1/3 частка на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Брандіс А.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9439, дублікат якого виданий Брандіс А.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 07.05.2020 року за реєстровим № 428; 1/6 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Ворсуляк А.М., державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі 09.11.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-721, спадкова справа № 178с/2020. Зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2216475451101, номер запису про право власності: 39089727; частка на праві Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Ворсуляк А.М., державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі 09.11.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-722, спадкова справа № 170с/2020. Зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2216475451101, номер запису про право власності: 39089811. Зазначений Договір купівлі-продажу посвідчено Омаровою В.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 11260. Звертаючись до суду з Відповідним позовом, Позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 01.12.2020 року, реєстраційний номер 11260, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] недійсним. Підставою для визнання договору купівліпродажу недійсним позивач зазначає його фіктивність та незаконність. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Кожна особа має право на захист\~свого цивільного права\~у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом\~свого особистого немайнового або майнового права та інтересу\~(частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У відповідності\~до ст.\~234\~ЦК України\~фіктивним є\~правочин,\~який вчинено\~без наміру\~створення правових\~наслідків,\~які обумовлювалися\~цим правочином. Фіктивний\~правочин визнається\~судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Так, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Зазначений висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19 (провадження № 61-14079св20). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не зазначено обставин, які б давали змогу встановити фіктивність спірного правочину, оскільки за зазначеним договором купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , тобто майно за зазначеним договором було передано, а відтак такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див.\~постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі\~№ 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20). В\~ЦК України\~закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя\~статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( [PERSON] ). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Так, дослідивши матеріали справи, суд встановлює, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] не порушує прав [PERSON] , оскільки останньому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2021 року по справі № 522/22454/20 відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, а [PERSON] отримала 1/6 частки квартири та частки на праві Свідоцтв про право на спадщину за законом, які є дійсними на момент розгляду справи. Таким чином, на час розгляду справи спірним договорам купівлі-продажу жодні права, інтереси чи свободи [PERSON] не порушенні, а відтак є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed