Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

23 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання житлово комунальних послуг, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованості за надання житлово-комунальних послуг у розмірі 9\~261,80 гривень, а також судові витрати. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2023 року провадження у справі було відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не надав. Клопотань про продовження строку на подання відзиві від відповідача не надходило. В даній справі відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження та строки надання відзиву. Проте відповідач не подав відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. На підставі матеріалів, наявних у справ, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Одеської обласної державної адміністрації №289/А-2017 від 14.04.2017 року, ДП «СК-Сервіс» було надано ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.11). 01 серпня 2009 року між ДП «СК-Сервіс» та [PERSON] було укладено договір №К-40/15 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, за яким [PERSON] зобов`язалась вчасно оплачувати надані послуги (а.с.14). Місце надання послуг нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Також, 01 серпня 2009 року між ДП «СК-Сервіс» та [PERSON] було укладено договір №Т-40/15 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.15). Місце надання послуг нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №344557073 від 29.08.2023 року, власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Копія витягу міститься в матеріалах справи. У довідці про розрахунок заборгованості, виданій директором ДП «СК-Сервіс» від 01.07.2023 року вказано, що загальна сума заборгованості [PERSON] за період з 01.02.2023 по 30.06.2023 року становить 9\~261,80 гривень (а.с.8-9). Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що До житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. У ч.1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії платіжної інструкції №4549 від 27.07.2023 року, сума сплаченого судового збору становить 2684,00 гривень (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 гривень, суд зазначає наступне. 27.08.2021 року між ДП «СК СЕРВІС» та адвокатом Савицькою О.М. було укладено договір №03/09/21 про надання правової допомоги (а.с.24-25). 24.07.2023 року ДП «СК СЕРВІС» та адвокатом Савицькою О.М. було укладено додаткову угоду №27 до договору №03/09/21 про надання правової допомоги, відповідно до якої, адвокат повинен був здійснити підготовку та складання позовної заяви ДП «СК-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а ДП «СК-Сервіс» повинен сплатити за надані послуги 5\~000,00 гривень (а.с.26). Відповідно до копії акту прийому передачі наданих послуг від 14 серпня 2023 року, адвокат здійснив: вивчення та аналіз практики, що стосується предмету спору (вартість послуги 1\~500,00 гривень), підбір документів, що обґрунтовують позовні вимоги (вартість послуги 1\~500,00 гривень), склав позовну заяву (вартість послуги 1\~500,00 гривень), а також належним чином оформив позовну заяву (вартість послуги 500,00 гривень) (а.с.27). На думку суду, з огляду на категорію та складність справи, відсутність необхідності у пошуку значної кількості судової практики, 3 години для складання позовної заяви є таким часом, що відповідає критерію розумності. Таким чином на думку суду з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~500,00 гривень. В обґрунтування своєї позиції, суд зазначає, що згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про ти, що вимога ДП «СК-Сервіс». про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 не відповідає критерію співмірності. Саме тому, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved