Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

21.10.2020 року [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, яким позивалась до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей в м. Чернігові. 30.11.2020 року суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.03.2021 року: позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком роз`єднанні в самостійні провадження; виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком; цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком передано для розгляду Голосіїівському районному суду м. Києва за територіальною підсудністю. 06.05.2021 року справа прийнята до провадження суддею Голосіїівського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. [PERSON] в обґрунтування заявлених нею позовних вимог до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю послалася на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2019 року. [INFO] від шлюбу [PERSON] народився син [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, останній її постійно принижував, застосовував психологічне та фізичне насильство, що мало місце і в присутності її малолітньої дочки від першого шлюбу. Зазначені обставини стали причиною , що вона 15.07.2020 року , зі згоди відповідача, разом із дітьми переїхала на постійне проживання до міста Чернігова. З цього ж часу ніколи не перешкоджала [PERSON] спілкуватися з сином, коли він приїжджав. Оскільки відповідач не надавав їй матеріальної допомоги вона була змушена звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів на її утримання та утримання сина. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.09.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх виді його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27.07.2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Також Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20.07.2020 року і до досягнення сином повноліття. Після ухвалення судами таких рішень поведінка [PERSON] по відношенню до неї ще більше погіршилась, він постійно погрожував викрасти дитину. 10.09.2020 року відповідач мав намір викрасти у неї дитину, однак цьому перешкодила її мати. 14.10.2020 року під час чергової зустрічі з сином відповідач [PERSON] викрав у неї їхнього восьмимісячного сина [PERSON] , коли вона спілкувалася з його батьком. У такий спосіб відповідач наразив дитину на небезпеку та спричинив психологічний стрес, оскільки примусово перервав грудне вигодовування дитини та позбавив дитину материнського піклування. З цього ж часу дитина проживає з відповідачем, останній не допускає її до сина навіть з метою грудного вигодовування. З приводу місця проживання їх спільного з відповідачем малолітнього сина між нею та відповідачем існує спір. Позивачка вважає, що в інтересах дитини проживати саме з матір`ю, а не з батьком. Вона з 15.07.2020 року разом із дітьми проживає в місті Чернігові в двокімнатній квартирі, яка перебуває у власності її батька та передана їй же у користування разом із дітьми. В квартирі створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Вказала, що вона також виховує дочку від першого шлюбу, в питаннях виховання дочки має успіхи і з цього приводу позитивно характеризується. Вона працевлаштована, однак перебуває у відпустці по догляду за дитиною, як мати піклується про своїх дітей та сприяє їх гармонійному розвитку, характеризується позитивною На даний час їх спільний з відповідачем син ще дуже маленький, висловити свою прихильність до одного з батьків не може, але за своїм віком син першочергово потребує піклування та любові матері, його розлучення з матір`ю негативно вплине на його ж психоемоційний стан та розвиток. Вона, як мати може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток особистості дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною радою України і є частиною національного законодавства України передбачають, що дитина з моменту народження має право знати обох батьків і право на їх піклування, крім випадків, що це може суперечити інтересам дитини. Положеннями зазначеної конвенції також закріплено право дитини на першочергову увагу її інтересам, задоволення її індивідуальних потреб відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної незалежності . Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року також наголошує на тому, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стверджує позивачка у своєму позові, що на час її звернення до суду з позовом дитина першочергово потребує піклування та любові з боку матері, продовження грудного вигодовування, що є самим важливим компонентом дитячого харчування. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів їх з відповідачем спільного сина, найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання сина разом із матір`ю, а вона в свою чергу не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з сином і готова усіма силами сприяти, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена батьківського піклування. Крім того, посилаючись на те, що відповідач без її на те згоди, самочинно (протиправно) змінив місце проживання їхнього сина шляхом його викрадення вважає, що необхідно відібрати у відповідача малолітнього сина [PERSON] та повернути сина їй. Просила: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з його матір`ю [PERSON] , відібрати у [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та повернути його матері [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду. 29.12.2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , про визначення з нею місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрання останнього у батька [PERSON] та передачу малолітнього [PERSON] [INFO] року матері [PERSON] .. У відзиві на позов [PERSON] повідомив, що категорично заперечує твердження позивачки щодо застосування ним до неї психологічного та фізичного насильства. Вказав, що після реєстрації їх з позивачкою шлюбу вони та її дочка проживали за його місцем проживання. Як і в кожній родині між ними іноді виникали сварки, але ніякого насильства з його боку не було. Стверджував, що постанова Голосіївського районного суду від 30.04.2020 року , якою його було звільнено від відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю та оголошено лише усне зауваження не може свідчити про тривале насильство з його боку до позивачки. Записи в медичній картці позивачки [PERSON] про насильство не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вона не зверталася до правоохоронних органів з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень. Він не давав згоди дружині на зміну місця проживання, дружина у липні місяці повідомила його що їде тільки погостювати до своєї матері. Звернення позивачки до суду з заявами про стягнення з нього аліментів на її ж утримання та утримання сина були тільки її примхою, оскільки він завжди утримував свого сина, навіть коли він проживав у Чернігові. Приїжджаючи до Чернігова він привозив для дитини необхідні речі, одяг, харчування, іграшки, вакцину, а також давав гроші. При цьому [PERSON] кожного разу вимагала все більші суми, в противному випадку казала, що не дасть сина на побачення. Наразі він продовжує сплачувати на користь позивачки аліменти, незважаючи на те, що дитина проживає разом із ним. Стверджував, що він ніколи не погрожував викрасти дитину, оскільки батько не може викрадати свою ж дитину. 14.10.2020 року дійсно забрав сина від матері, оскільки [PERSON] не надавала йому дитину для спілкування, пропонувала йому купити у неї свого сина. [PERSON] довгий час ховала від нього дитину, не відкривала йому двері, не відповідала на телефонні дзвінки та смс повідомлення, а коли , більш ніж, через місяць він побачив сина, то син був блідий, не веселий, млявий, не виявляв інтересу до іграшок. На його пропозицію пройти сину медичний огляд позивачка категорично відмовила, просила надати їй дозвіл для вивезення дитини за кордон. Зі слів сусідів, йому відомо, що проживаючи в Чернігові позивачка ніколи не гуляла з дитиною, це робили її мати, або ж старша дочка. Під час їх спільного проживання, позивачка часто залишала дітей на нього, не повідомляла куди йде з дому, поверталася коли заманеться, часто приходила на підпитку. З дітьми до лікарні весь час він ходив сам, навіть її дочку від першого шлюбу водив до школи і до лікарні теж сам. Позивачка часто поводила себе агресивно по відношенню до старшої дочки, кричала на дівчинку та штовхала її, свідками чому була його тітка та сусіди. Відповідно він і вирішив забрати сина, тому як вважав, що сину загрожує небезпека. Оскільки [PERSON] пропонувала продати йому сина, вважає, що відсутні гарантії, що не продасть сина комусь іншому. Крім того, збиралася вивезти дитину за кордон, не повідомляючи йому про ціль поїздки, та ще й в період всесвітньої пандемії, відмовлялась робити щеплення. Відразу, як тільки він приїхав із сином до Києва, за адресою свого постійного проживання, повідомив поліцію, наступного дня звернувся з дитиною до медичного закладу, де його було обстежено, зроблено щеплення. Лікар не рекомендував відвідування сина, про що він повідомив матір дитини та просив декілька днів не відвідувати дитину, задля його безпеки. [PERSON] не реагувала на рекомендації лікаря, наполягала на побаченнях з сином, зверталася до різного роду інстанцій із неправдивими заявами , свої примхи ставила на перший план, а про інтереси дитини не думала взагалі. Крім того, відповідач послався на те, що [PERSON] при переведенні сина до дитячої поліклініки « Масани » не повідомила лікаря, що з 12.04 по 10.05.2020 року син хворів коклюшем, ці записи з медичної картки дитини були видалені. Заперечив твердження позивачки, що їх спільний син був тільки на грудному вигодовуванні. Стверджував, що син був на змішаному вигодовуванні з народження, а коли позивачка поїхала до Чернігова у неї практично не було молока, дитина була на штучному вигодовуванні, що підтверджено листом дитячої поліклініки «Масани» на спростування довідки лікаря-педіатра Фесик Н.І. цієї ж клініки, що дитина була тільки на грудному вигодовуванні. Також твердження матері про грудне вигодовування спростовуються численними актами державного виконавця про те, що грудного вигодовування не було. У той же час він наполягав на грудному вигодовуванні сина, але [PERSON] ввесь час шукала тільки відмовки, що підтверджується довідкою від 30.11.2020 троку. Відповідач вважає, що наведені ним обставини свідчать, що мати взагалі не думає про сина, він в її руках дише зброя, яку вона використовує в суперечках із ним, незважаючи на те, що цим може завдати травми сину в майбутньому. Крім того, відповідач у відзиві стверджує, що він забезпечений житлом де у сина є окрема кімната, створені всі умови для проживання та виховання дитини. Він має самостійний заробіток, завжди належним чином піклується про розвиток, стан здоров`я та виховання сина, не має хронічних захворювань. Він також має можливість отримувати допомогу від своїх рідних у догляді за сином, а з моменту як син проживає з ним, то він працює дистанційно. Коли син підросте то буде відвідувати приватний садочок, а також різні секції та кружки. Стверджує, що він зможе забезпечити синові усі умови для нормального та всебічного фізичного, інтелектуального та духовного розвитку, а проживаючи з матір`ю в місті Чернігові син буде позбавлений цього. Більш того позивачка не має стабільного заробітку, житло в якому вона проживає належить її батькам, останні не завжди мають можливість допомогти їй у догляді за дітьми. [PERSON] виставила на продаж речі дитини, котрі він придбавав. Він же дуже любить свого сина, не має наміру створювати сім`ю у той час, як [PERSON] виклала свої фото на сайті знайомств, що свідчить поро її намір створити нову сім`ю. Також вказав, що позивачка грубо порушила норми ст. 162 СК України, що визначає наслідки самочинної зміни місця проживання дитини без його згоди, оскільки дитина народилась і проживала в місті Києві, він же своєї згоди на зміну місця проживання дитини не надавав. Просив відмовити [PERSON] у позові про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 04.01.2021 року [PERSON] звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, [PERSON] зазначив, шо він дійсно з 08.06.2019 року перебуває у шлюбі з [PERSON] .. Після реєстрації шлюбу [PERSON] разом зі своєю дочкою від першого шлюбу [PERSON] переїхали до нього за адресою - [ADDRESS] . [INFO] від шлюбу народився син, який також прибув на [ADDRESS] , де перебував на обліку в КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги №1, амбулаторія №8 та медичного центру «Добробут-Поліклініка», лікарі яких слідкували за станом здоров`я сина. До пологів, між ним та дружиною сварок практично не виникало, вони розуміли один одного, йшли на поступки. Після народження сина ставлення дружини до нього різко змінилось. [PERSON] безпричинно влаштовувала скандали, йшла з дому не повідомивши причину і поверталася часто напідпитку і дуже пізно. Сином [PERSON] практично не займалась, до своєї старшої дочки ставилася агресивно, він захищав дівчинку від безпідставних нападок, займався вихованням та доглядом обох дітей, супроводжував [PERSON] до школи і зі школи, робив з нею шкільне завдання, відвідував з дітьми поліклініку. У [PERSON] практично не було грудного молока, він купував для сина дитяче харчування. У липні 2020 року [PERSON] зі своїми батьками виїхала з його помешкання, повідомивши його, що хоче погостити у них. У подальшому стало відомо, що позивачка оселилася в місті Чернігові у квартирі своїх батьків, при цьому він не надавав згоди на зміну місця проживання. Він також неодноразово приїздив до міста Чернігова та намагався поговорити з дружиною і узгодити два-три дні на тиждень , коли б він мав можливість безперешкодно спілкуватися з сином, однак [PERSON] брутально висловлювалася на його адресу та висувала вимогу, що їй потрібні гроші і він буде бачитися з сином , коли буде привозити гроші, кожного разу називала суму, яку він мав привезти, пропонувала йому придбати у неї сина. Декілька разів він мав змогу побачити сина, під час його прогулянки з бабусею, під час однієї з таких зустрічей [PERSON] повідомляла поліцію, що він хотів викрасти сина. Звернувшись до сусідів [PERSON] за місцем проживання сина, отримав інформацію, що [PERSON] ніколи не гуляє з дитиною, це робить її мати або старша дочка. У поліклініці, де перебував на обліку їх син, отримав інформацію, що мати не повідомляла лікаря, що дитина переболіла коклюшем і видалила листи з відповідними записами з медичної карти сина, відмовлялася робити щеплення. 14 жовтня 2020 року він домовився з [PERSON] , що привезе їй чергову суму грошових коштів, вона покаже йому сина та узгодять графік побачень з дитиною. Проте, під час спілкування з дружиною вона повідомила, що погодить графік, якщо він дасть згоду на виїзд сина за кордон. Побоюючись за здоров`я сина, не знаючи з якою ціллю дружина хоче вивезти сина за кордон в цей же день він забрав дитину. Оскільки [PERSON] пропонувала йому продати сина, то не було ніякої гарантії, що вона не запропонує сина комусь іншому. Вивезення сина за кордон в період всесвітньої пандемії вважає не розумним, а також небезпечним для його здоров`я. Після прибуття з сином до Києва за місцем його проживання повідомив поліцію, Службу у справах дітей, [PERSON] , наступного дня звернувся з дитиною до медичного закладу, де було повністю проведено обстеження дитини, зроблено щеплення. Наразі дитина проживає з ним, мати може вільно спілкуватися з сином, він не чинив і не чинить перешкоди їй , однак численними актами державного виконавця підтверджено, що [PERSON] часто не з`являлася на побачення з дитиною та відмовлялася годувати дитину грудним молоком. Також вказував, що під час відвідування сина [PERSON] вчиняла різного роду провокації та скандали, голосно кричала, лякаючи сина, кидалась з кулаками на його матір. Членами його родини було помічено, що [PERSON] вживала якісь пігулки після чого її поведінка ставала неадекватною. Проживаючи з ним дитина забезпечена всім необхідним, визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати принципу статті 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року та найвищим інтересам малолітнього [PERSON] . Він, [PERSON] , забезпечений житлом із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання сина, син має окрему кімнату. Він також має самостійний заробіток, завжди належним чином піклується про розвиток, стан здоров`я та виховання сина, не має хронічних захворювань. Дитина тривалий час проживає в його родині, всі рідні допомагають йому в догляді за сином, дитина виховується в любові та турботі про неї, що сприяє нормальному розвитку та вихованню. Він працює дистанційно, син буде мати можливість відвідувати садочок, а також різні секції та кружки. Стверджує, що він дуже любить сина, син є сенсом його життя, він не планує створювати нову сім`ю, повністю присвятить себе сину, у той час, як [PERSON] має такі наміри, про що свідчить її фото на сайті знайомств. Його дружина не має самостійного заробітку, часто вживає спиртні напої, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина, надані ним грошові кошти на утримання сина використовує у власних інтересах, житло в якому вона проживає належить її батькам, батьки проживають у місті Мена і не мають можливості завжди допомагати [PERSON] доглядати сина. Крім того, під час їх спільного проживання [PERSON] без будь-яких підстав била свою старшу дочку, використовуючи ненормативну лексику, кричала на їхнього сина. Стверджує, що зазначені ним підстави для позову свідчать, що їх спільному з [PERSON] сину краще буде проживати з ним, відповідно просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . 06.01.2021 року [PERSON] подала відповідь на відзив [PERSON] на її позов про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини з матір`ю. У відповіді на відзив [PERSON] стверджувала, що тривалість застосування відповідачем [PERSON] фізичного та психологічного насильства щодо неї підтверджується поданими нею в додатку до позовної заяви доказами, крім того додатково надає докази психологічного насильства у електронному вигляді. Стверджувала, що про рішення щодо окремого проживання подружжя та малолітнього сина [PERSON] з матір`ю свідчать дії сторін, а саме збирання їх речей та речей сина у присутності [PERSON] , приїзди [PERSON] в місто Чернігів для спілкування з сином. Вона ж не чинила безпідставних перешкод у спілкуванні батька з сином, у період часу з 15.07. по 14.10.2020 року [PERSON] тричі приїздив до міста Чернігова для спілкування з сином, у той час, як вона у період з 14.10.2020 року і по день подачі відповіді на відзив понад 30 раз приїздила до дитини у м. Київ. 25.08. та 10.09.2020 року [PERSON] звертався до поліції за фактами не надання йому дитини для побачень, знищення медичної документації, не здійснення щеплень сину, однак зазначені звернення не містять вимог про вжиття заходів щодо неї у зв`язку зі зміною місця проживання малолітньої дитини, без згоди батька. [PERSON] заперечила твердження відповідача [PERSON] , що вона залишала малолітнього сина [PERSON] на прогулянці з малолітньою дочкою [PERSON] , агресивне поводження по відношенню до дочки, вживання нею алкогольних напоїв, намір продажу дитини і вивезення дитини за кордон. Вважає, що визнання відповідачем обставини, що 14.10.2020 року він забрав сина [PERSON] , відповідач фактично визнав вчинення ним протиправних дій щодо самочинного, без її на те згоди зміни місця проживання сина [PERSON] у спосіб викрадення. Викрадення дитини не свідчить про правомірність проживання сина [PERSON] з батьком і необхідність передачі медичної картки. [PERSON] наполягала, що після викрадення у неї дитини і зміни місця проживання, відповідач жодного разу не надав їй дитину для грудного вигодовування , для спілкування, для догляду, на підтвердження чого надає суду електронні докази. Вона була позбавлена можливості здійснювати грудне вигодовування, оскільки [PERSON] жодного разу не надав їй та дитині окремої кімнати за місцем проживання дитини, де вона могла би без присутності боржника та державного виконавця надати дитині необхідний обсяг здоров`я, любові та материнського тепла під час грудного вигодовування. Деякий час вона дійсно за сімейними обставинами була позбавлена можливості виконувати ухвалу про забезпечення позову, однак повідомляла державного виконавця. Наполягає позивачка, що вона має стабільний заробіток і роботу, що підтверджується належними доказами, доданими у додатку до позовної заяви. Відповідач [PERSON] працевлаштований у ТОВ «АФ «Аудит-сервіс» лише з 01 вересня 2020 року, однак таке працевлаштування вважає фіктивним, а саме для вирішення питання щодо місця проживання сина, оскільки вже 14.09.2020 року відповідачу надана позитивна характеристика на нього, а засновником товариства де він працевлаштований є сусідка [PERSON] , яка за даними відомостей ЄДРПО проживає за адресою - [ADDRESS] . Наявні в місті Києві приватні садочки, дитячі розважальні заклади не замінять дитині матір, якої відповідач позбавив свого сина. Посилання відповідача, що проживання дитини з матір`ю буде шкодити інтересам дитини, є лише необґрунтованим припущенням відповідача. Електронні докази про продаж нею речей сина та з сайту знайомств є сфабрикованими і не мають відношення до справи, не свідчать, що її поведінка є аморальною, повернення дитини за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров`я сина або ж обставини змінилися так, що повернення суперечить його інтересам. Крім того, [PERSON] вказала, що питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання та утримання сина вона вирішувала відповідно до положень СК України, а не вимагала гроші, як про те вказує [PERSON] [PERSON] заперечила достовірність та допустимість наданих суду [PERSON] доказів на підтвердження зазначених ним підстав для позову про визначення місця проживання дитини з батьком. Зокрема вказала, що лікар Ковальов Д.І. та медична сестра Зінькевич Ю.Ф. не мали повноважень надавати будь-які довідки відносно її сина [PERSON] тому, що лікар Ковальов Д.І. не мав права на надання первинної медичної допомоги малолітньому сину [PERSON] , оскільки відповідно до декларації №001-6Ф2Е-8900 від 15.10.2020 року пацієнтом лікаря Ковальова Д.І. є [PERSON] , [INFO] . Медична сестра Зінкевич Ю.Ф. не мала повноважень визначати ставлення дитини до батьків, визначення періоду та місця проживання дитини в певній місцевості, перебувати в кімнаті під час грудного вигодовування дитини. Секретар Цап Н.А. та керівник Дегтярьов С.І. ОСН «Комітет мікрорайону «Чапаєвка» не мали повноважень засвідчувати підписи сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на характеристиці №263 від 27.12.2020 року. Характеристика від 16.07.2020 року за підписом начальника СДОП ВП Голосіївського ГУНП у м. Києві Буренка В.Ю. на неї, [PERSON] , не може бути прийнята судом до уваги, оскільки Буренко В.Ю. також не мав повноважень на надання характеристики. 13.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні [PERSON] заявлені нею позовні вимоги до [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю підтримала, просила задовольнити. [PERSON] вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 08.06.2019 року. Від шлюбу з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Сімейне життя не склалося, їх шлюб розірваний рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова 11 березня 2021 року. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] , а саме з серпня 2019 року, вона та її дочка від першого шлюбу стали проживати за місцем проживання відповідача. У неї зі складнощами перебігала вагітність, вона продовжувала працювати у місті Чернігові, попри заборону їздити, у неї часто боліла голова тому, що відповідач завдавав їй ударів тильною стороною долоні, однак вона намагалася зберегти родину. Моральні приниження продовжувались постійно і в присутності її дочки також. На восьмому місяці вагітності під час сварки [PERSON] заподіяв їй травму руки у зв`язку з чим на руку було накладено гіпс, однак чи був перелом невідомо, оскільки не можна було робити рентген. Відповідач та його родина постійно її принижували, а тому вона себе почувала неповноцінною. Мали місце випадки, коли відповідач її придушував та принижував її дочку. З часом вона зрозуміла, що сімейного життя у них не може бути, вони почали домовлятися, щоб вона разом із дитиною повернулася на проживання до міста Чернігова. Для цього 15 липня 2020 року її батьки на автомобілі прибули до міста Києва на [ADDRESS]. У присутності відповідача та його родини вона зібрала свої та дітей речі і в цьому їй навіть допомагав відповідач. Вона разом із малолітнім сином виїхала на постійне місце проживання до міста Чернігова, проти чого не мав заперечень [PERSON] .. Відповідач певний час не приїздив відвідувати сина, а потім декілька раз приїжджав з родичами, при цьому погрожував забрати дитину, одного разу такий його намір було припинено. Вона мала намір домовитися про зустрічі [PERSON] з сином, однак на той час відповідач уже знав про стягнення з нього аліментів, а тому 14.10.2020 року приїхав без попереджень. Коли батько відповідача розмовляв з нею , що вони приїхали домовитись, а [PERSON] забрав дитину і зник у невідомому напрямку. Після викрадення у неї дитини, вона регулярно приїздила до міста Києва стояла під будинком, однак до дитини її не допускали. Коли 20.10.2020 року були вжиті заходи для забезпечення позову, а саме зобов`язано відповідача надавати їй дитину для грудного вигодовування, то ухвала суду також не виконувалася належним чином. Вона приїжджала до сина, однак відповідач не дозволяв їй взяти дитину на руки, фактично не забезпечував можливість для годування нею дитини, спілкування могло тривати кілька хвилин, при цьому зразу збиралися всі родичі і сусіди, вони всі сварилися, принижували її, все фіксували на відео, не залишали наодинці її для грудного вигодовування дитини, що її дуже принижувало, вона також боялася за своє життя. Приблизно через рік вже їй дозволяли спілкуватися з сином, то це мало бути тільки у будинку відповідача, вийти з дитиною або ж поїхати до своїх батьків вона не мала такої можливості. Коли розпочалась війна, [PERSON] повідомив її що буде виїжджати за кордон, після деокупацйії Чернігова вона з дочкою виїхали до Польщі і вже там вона почала розшукувати сина, однак відповідач заблокував її у всіх месенджерах. Пізніше дізналася, що відповідач з сином у Києві. Вважала, що сину буде безпечніше з нею у Польщі, де вона проживає з дочкою і має гарну роботу. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні також заперечувала твердження відповідача, що вона не приїжджала до сина на виконання ухвали суду про забезпечення грудного вигодовування сина, посилаючись на те, що вона постійно проживала у місті Чернігові і на той час не працювала. Тільки дорога до міста Києва з Чернігова в одну сторону тривала приблизно три години і стільки ж у зворотному напрямку. В цей час їй треба було мати можливість харчуватися, відновлювати сили, не залишити без уваги старшу дочку, котра також малолітня і потребувала уваги. Вона, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, не мала можливості ні матеріально, ні фізично кожного дня приїздити з міста Чернігова до міста Києва. Крім того, мали місце і такі випадки, коли вона приїздила, однак не могла побачити сина. На час завершення судового розгляду справи [PERSON] стверджувала, що нею створені всі умови для її проживання разом із дітьми в місті Чернігові, вона має роботу і відповідно має можливість забезпечувати матеріально своїх дітей, налаштована не чинити відповідачу перешкоди у його спілкуванні з сином, незважаючи на те, що останній вживає всі способи аби тільки перешкодити її спілкуванню з сином. Дитина потребує обох батьків, вона любить свого сина, дуже страждає, що не має можливості турбуватися про нього і дарувати материнську любов. Просила відібрати в [PERSON] їх малолітнього сина [PERSON] , передати сина їй, визначити постійне проживання дитини з нею, відмовити [PERSON] у задоволенні його ж зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідач [PERSON] не визнав позов [PERSON] про відібрання у нього дитини - сина [PERSON] , [INFO] та визначення його місця проживання з матір`ю, просив визначити місце проживання їх спільної з позивачкою дитини саме з ним. Відповідач [PERSON] пояснював суду, що з [PERSON] познайомилися через соціальні мережі, через місяць познайомився з її дочкою, стали проживати разом, через деякий час познайомив зі своїми батьками, а потім припинили спілкування. У подальшому [PERSON] повідомила йому про свою вагітність і він прийняв рішення зареєструвати з нею шлюб. Після реєстрації шлюбу проживали у місті Києві за його місцем проживання. Він допомагав [PERSON] з вихованням дочки, їздили разом відпочивати, [PERSON] перебувала на обліку по вагітності в місті Києві, він був присутнім при пологах. Після народження дитини молока у неї не було, лікар порадив їм суміш. Він в усьому намагався допомагати [PERSON] , однак вона була нервова і часто била посуд. У квітні захворіла її дочка, [PERSON] лікувала її самостійно, на його вимогу дитину обстежили і встановили діагноз кашлюк . Після цього захворів і син [PERSON] , разом з нею поїхали у клініку Добробут . В цей же день у них відбувся скандал, оскільки [PERSON] забула виключити електричний прилад, що могло бути причиною пожежі в будинку. З цього приводу до них приїжджала поліція і було складено протокол про домашнє насильство. Він визнав, що на емоціях нецензурно лаявся. [PERSON] записувала сварки на диктофон. Для участі у розгляді протоколу про вчинення ним домашнього насильства до суду він пішов один, щоб уладнати всі питання [PERSON] пропонувала заплатити їй триста доларів США. Коли він надав пояснення судді, то суддя зателефонувала [PERSON] , вже після їх спілкування його було звільнено від покарання з попередженням. Син тяжко хворів, приймав дорогі ліки, протягом місяця він кожного ранку возив сина до озера дихати вологим повітрям. В цей час стосунки погіршувалися. [PERSON] залишила сина на його чотирнадцятирічну племінницю і поїхала на зустріч з подругою. Потім за його рекомендацією [PERSON] відвідала психолога, відносини налагоджувалися, вони похрестили дитину. В липні 2020 року до них приїхали батьки [PERSON] та повідомили, що хочуть тимчасово забрати [PERSON] з дітьми, щоб змінити обстановку та налагодити ситуацію. Ніяких домовленостей, що вони переїжджають на постійне проживання до Чернігова не було. На його телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала , а на його пропозиції владнати ситуацію повідомила, що він буде бачити сина в залежності від того, скільки буде давати грошей на його утримання. Коли він приїхав до Чернігова і привіз вакцину для вакцинації сина, то [PERSON] не відповідала на його дзвінки і він був змушений викликати поліцію. В лікарні довідався, що з медичної картки сина видалені записи щодо його лікування у Добробуті і хвороби на кашлюк, і не повідомлено про це лікаря. У подальшому 10 вересня 2020 року з`ясував, що позивачка не зверталася до рекомендованих лікарів для обстеження сина. Коли зустрів у дворі мати позивачки, котра була з його сином, то дитина була одягнена в будь-що і йому не дали відповіді чому не відвідали лікарів. В цей же час [PERSON] викликала поліцію з приводу того, що він хоче викрасти дитину, хоча у нього такого наміру не було. На його вимогу поїхати до лікарні на обстеження сина [PERSON] пішла до під`їзду і більше не повернулась. У подальшому він побачив оголошення на ОЛХ щодо продажу [PERSON] речей їх сина. На його звернення щодо зустрічей з сином [PERSON] відмовляла категорично. Приїхавши до Чернігова зустрів на подвір`ї [PERSON] з сином в іншій колясці та інших речах. [PERSON] повідомила, що син хворів, що їй потрібен дозвіл на безстроковий виїзд за кордон, потрібні гроші на оплату комунальних послуг, а також 10 000 гривень на один місяць на утримання сина та дружини. Також послався на те, що йому не сподобався вигляд сина, син показався йому млявим, що викликало у нього занепокоєння, а тому він забрав сина і поїхав з ним до Києва. В цей же день приїхала поліція за місцем його проживання, перевірила, що дитина з батьком і поїхали, а о 23 годині ночі приїхала [PERSON] стукала у ворота, вимагала впустити її до дитини, однак він не впустив, сказав, що завтра бо дитина спить. На наступний день [PERSON] не прийшла до сина, вони почали з сином проходити обстеження. У дитини були виявлені проблеми з лівою ногою та п`ятна по тілу, які за призначенням дерматолога лікували півтора року. Після цього [PERSON] з`явилась вперше 4 листопада 2020 року з державним виконавцем, однак грудного вигодовування не було, а тільки влаштовувалися сварки, всілякі провокації, залучаючи для цього сторонніх осіб. У присутності державного виконавця годувати дитину відмовилася. Коли був встановлений графік виконання ухвали суду щодо забезпечення позову, а саме грудного вигодовування дитини, то [PERSON] не дотримувалася графіку, державний виконавець приїздив і складав акти, що вона не з`являлася для виконання ухвали суду. Крім того, коли приїжджала до сина, то [PERSON] нічого не привозила дитині, або ж привозила не якісні продукти, вона не готувала йому їжу, не виконувала будь-які обов`язки щодо догляду за сином. Поспілкувавшись з дитиною, вже через деякий час була занята телефоном. Перед війною останнє побачення у неї з дитиною було 24.02.2022 року, а 24.02.2022 року [PERSON] телефонувала і запитувала про подальші дії, вона була в Києві, а він з сином перебували на Закарпатті. Надалі [PERSON] не цікавилася сином, виїхала за кордон. Наразі [PERSON] проживає за кордоном, вона не має там свого житла і заробітку, військовий стан може тривати довго, тому невідомо який час вона ще проживатиме за кордоном. Він же належним чином піклується про сина з народження, забезпечує його всім необхідним, займається його фізичним, психологічним та духовним розвитком. Дитина забезпечена всім необхідним, він не заперечує щоб дитина спілкувалася з матір`ю, оскільки незважаючи на всі непорозуміння син знає матір, пам`ятає про неї. Стверджував, що дитина не цікавить матір, остання переслідувала мету отримання від нього аліментів навіть коли дитина вже проживала з ним. З народження дитина була на змішаному грудному вигодовуванні, а після хвороби на кашлюк повністю на годуванні прикормами за віком. Для їх спільного з позивачкою сина буде краще, якщо його постійне місце проживання буде визначено судом з батьком і це буде відповідати інтересам дитини, він залишиться проживати у звичних для нього умовах, які є для нього найкращими і безпечними. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала висновок Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування), про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , 2020 року народження разом із батьком [PERSON] .. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації пояснила, що Службою проведено роботу щодо з`ясування усіх обстави, які стосуються спору між батьками малолітнього [PERSON] . Кожен з батьків має належні умови для проживання дитини, батьківський потенціал, фактів щодо неналежної участі кожного з батьків по відношенню до дитини не встановлено. Матір`ю дитини не надано підтвердження , що вона має можливість матеріально забезпечити дитину, наразі проживає за кордоном. Вважає, що проживаючи з батьком, дитина перебуває у повній безпеці, батьком створені всі умови для зростання дитини та всебічного розвитку, відповідно визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати її якнайкращим інтересам. Третя особа управління у справах дітей Чернігівської міської ради явку представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлялася, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Судом були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заслухавши учасників судового розгляду справи, допитавши свідків, дослідивши докази наявні у справі, оцінивши все в сукупності суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини [PERSON] [INFO] у батька [PERSON] та визначення місця проживання дитини з матір`ю, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2019 року (а.с.24 том №1). Після реєстрації шлюбу подружжя [PERSON] проживало в житловому приміщенні за місцем проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Від шлюбу подружжя [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , який з моменту народження проживав за адресою - [ADDRESS] разом із обома батьками та сестрою [PERSON] , [INFO] . (а.с.31 том №1). Позивачка [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 32 том №1). З 15 липня 2020 року [PERSON] , разом із малолітнім сином [PERSON] та малолітньою дочкою від першого шлюбу [PERSON] стали проживати за адресою - [ADDRESS] . З 14.10.2020 року малолітній [PERSON] проживає з батьком - відповідачем у справі [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] було визначено 14.10.2020 року останнім самостійно без згоди на те матері дитини [PERSON] шляхом викрадення дитини. З 21.10.2020 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вирішується останніми у судовому порядку. 11.03.2021 року Новозаводським районним судом міста Чернігова постановлено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано з тих підстав, що шлюбні стосунки подружжя фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що має істотне значення. (а.с. 141-142 тому №5). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Правилами до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Отже, при вирішенні таких спорів суд має керуватися виключно інтересами дитини. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Судом встановлено, що за місцем проживання: позивачки за первісним позовом [PERSON] - [ADDRESS] створені умови для проживання малолітнього [PERSON] , а саме є дитяче ліжко, одяг відповідного віку, шафа для одягу, іграшки, дві коляски, велосипед, спортивна стінка, ванночка, ходунки. Загальний стан приміщення добрий. Квартира складається з двох житлових кімнат. Дитині створені всі належні умови для відпочинку, виховання та проживання. Місце проживання [PERSON] , її дочки [PERSON] з 24.07.2020 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання постійно проживає син [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності батьку [PERSON] - [PERSON] .. 21.10.2020 року [PERSON] зробив заяву , що він дає свою згоду на проживання в квартирі, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.133,134 тому №3, а.с.29, 30,34 том №1, а.с. 146 тому №8); відповідача за первісним позовом [PERSON] за адресою - [ADDRESS] створені всі належні умови для проживання та розвитку малолітнього [PERSON] . У дитини є власна кімната, ліжко, шафа, стіл. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою - [ADDRESS] , малолітній [PERSON] не зареєстрований за цією ж адресою. Садиба за адресою - [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за матір`ю [PERSON] - [PERSON] [PERSON] 16.12.2020 року надала згоду на проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності (а.с.66,67,68 тому №3; а.с.29 тому №6; а.с.121, 135,138,134 тому №1). Судом також встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] мають стабільний дохід, характеризуються позитивно за місцем роботи та проживання, не мають наркологічної залежності, не страждають на психічні захворювання, до кримінальної відповідальності не притягувалися (щодо [PERSON] - а.с.35,36,37,39,40,44,190 тому №1, а.с.132 тому №3, а.с. 241,242 тому №4, а.с. 206 тому №7; щодо [PERSON] - 119,120,137,140,141,142,144,167.173-174 тому №1). Відповідач у справі за первісним позовом [PERSON] , порушуючи правила статті 160 СК України, 14 жовтня 2020 року, самостійно без згоди на те матері дитини [PERSON] , без попередження останньої, під час зустрічі з малолітнім сином [PERSON] в місті Чернігові забрав дитину до міста Києва де став проживати з дитиною за місцем свого постійного проживання. Своє рішення щодо самовільного відібрання дитини [PERSON] [INFO] , якому станом на 14.10.2020 року виповнилося повних вісім місяців та дванадцять днів, відповідач [PERSON] мотивував тим, що при зустрічі йому дитина показалася дуже кволою, такий стан дитини його занепокоїв і він одразу прийняв рішення відібрати дитину від матері без її на те згоди. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] був викрадений [PERSON] від матері [PERSON] серед дня 14 жовтня 2020 року. За даними дослідженої у судовому засіданні медичної картки малолітнього [PERSON] : за зверненням [PERSON] у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» 15.10.2020 року у дитини відібрано загальний аналіз капілярної крові; 16.10.2020 року консультація лікаря-педіатра у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» - дитина оглядалася у присутності батька, скарг батько не пред`являв . Рутинне обстеження стану здоров`я дитини - соматично здоровий, повторний візит у дев`ять місяців; консультація лікаря невролога у ТОВ «МЦ «Добробут». Дитина на огляді з батьком, скарга батька - негативно реагує на інших людей, лікарів, весь час потребує присутності тата. Діагноз: психомоторний та передумовлений розвиток відповідає віку; 16.10.2020 року консультація лікаря- офтальмолога у ТОВ «МЦ «Добробут-Поліклініка». Діагноз - гіперметропія, вікова дальнозоркість, через три роки повторна консультація; 18.10.2020 року о 12:04 ТОВ «Медичний центр» «Добробут-Поліклініка» консультація дитячого оториноларинголога зі скаргою - постійно б`є по вуху. Встановлено діагноз - зовнішній отит не уточнений. Рекомендовано консультацію дитячого лора, бак посів з лівого вуха. Призначено лікування - медичний препарат окомістин по 3 краплі в вуха 2 рази на день 7 днів, початок лікування 18.10. до 25.10.2020 року. ( а.с. 46 тому №4). За повторною консультацією лікарем оториноларингологом малолітнього [PERSON] до ТОВ «Медичний центр» «Добробут-Поліклініка» відповідач звернувся тільки 13.11.2020 року зі скаргою - періодами теребить вуха. Анамнез захворювання: дитина хворіла три тижні тому, візит контроль після лікування, 18.10.2020 року лор - лівобічний зовнішній отит. Лікування - окомістин. Діагноз - зміщена носова перегородка вліво. Гострої патології з боку ЛОР органів на момент огляду не виявлено. Рекомендовано консультацію дитячого лора за потребою. Призначено туалет носу медичним препаратом Аквамакх по 2 краплі у кожну ніздрю 1 - 3 рази на день з 13.11.2023 року. (а.с.45 тому №4). За даними інформації наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району м. Києва наданої 22.02.2021 року листом за №40 на адвокатський запит адвоката Олега Мороза - з 15.10.2020 року дитина [PERSON] , [INFO] року передекларована у сімейного лікаря амбулаторії №9 [PERSON] (декларація №0001-6А2Е-8900). На «Д» обліку [PERSON] не перебуває, хронічні захворювання відсутні. До 1 року дитина вакцинована згідно календаря щеплень. 16.10.2020 року дитина оглянута лікарем-неврологом, лікарем-офтальмологом та ортопедом-травматологом та дитячим хірургом. На момент огляду патології не виявлено. (а.с.53 тому №4). Наразі, твердження відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що 14.10.2020 року, прибувши до міста Чернігова для зустрічі з сином [PERSON] , виявив, що стан здоров`я сина є незадовільним і його треба терміново забирати від матері не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду. 28.10.2020 року [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , відібрання малолітнього сина [PERSON] у батька [PERSON] та визначення місця проживання дитини з нею, стверджувала, що її рішення проживати з дітьми, в тому числі і сином [PERSON] у місті Чернігові було прийняте через неможливість їх подальшого спільного проживання з відповідачем. [PERSON] не заперечував щодо її ж рішення, був присутнім, коли вона збирала свої та дітей речі, і 15 липня 2020 року її батьки перевезли її з сином [PERSON] до міста Чернігова на постійне проживання. Відібравши самочинно восьмимісячну дитину від матері, відповідач позбавив дитину грудного вигодовування та материнського піклування, позбавив її взагалі бачити дитину. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , заперечуючи щодо відібрання у нього дитини та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю, звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Стверджував, що їх спільний з позивачкою син [PERSON] з моменту народження був на змішуваному вигодовуванні, оскільки у матері не було достатньо грудного молока. На час, коли він забрав дитину від матері грудного вигодовування не було. [PERSON] не доглядала належним чином за дитиною, залишала дитину, поверталася додому напідпитку, не відвідувала лікарів для консультації дитини, порушила графік щеплень дитини, приховала від лікарів, що син хворів на коклюш. Крім того пропонувала йому купити у неї дитину та дати згоду на вивезення дитини закордон. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. 79, ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; відповідні докази мають бути подані позивачем разом з поданням позовної заяви. За даними консультативного висновку лікаря-педіатра (огляд дитини до 1 року) від 10.04.2020 року МЦ «Добробут-Поліклініка» щодо огляду [PERSON] , [INFO] у віці 2 місяців і 8 днів, у присутності матері [PERSON] , - дитина вигодовувалася грудним молоком та докорм. сумішшю Кабрита. (а.с.40 тому №4). Консультативний висновок лікаря-педіатра (огляд дитини до 1 року) від 20.04.2020 року МЦ «Добробут-Поліклініка» щодо огляду [PERSON] , [INFO] у віці 2 місяців і 18 днів, у присутності батька [PERSON] , містить інформацію щодо вигодовування дитини - виключно грудне. (а.с.38 тому №4). 13.11.2020 року в.о. генерального директора КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради Н.Крючко на адвокатський запит адвокату В. Роговець щодо дитини [PERSON] , [INFO] було повідомлено, що за інформацією лікаря з яким підписана декларація дитина перебувала на грудному вигодовуванні, за період з липня по жовтень дитина хворіла на дитячу екзантему, у цей же період мати з дитиною зверталася до поліклініки - 15 та 17. 07.2020 року, 12 та 25.08.2020 року, 10.09.2020 року. 12 та 13.10.2020 року дитина оглядалася лікарем вдома. Форма 112/о «Історія розвитку дитини» [PERSON] знаходилася у лікаря з яким була підписана декларація про медичне обслуговування. За письмовою заявою матері дитини [PERSON] історія розвитку дитини видавалася матері і повернута лікарю 11.11.2020 року. За інформацією лікаря, мати не повідомляла , що дитина хворіла на кашлюк. (а.с.51 тому №4). 22.10.2020 року головний лікар КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради Л.Овсієнко адвокату С.Потаповій повідомляла, що за інформацією лікаря, з яким підписана декларація, мати дитини, [PERSON] , догляд за станом здоров`я дитини здійснювала задовільно, рекомендації лікаря виконувала, дитина на грудному вигодовуванні, дотримувався режим харчування відповідно до віку дитини. Дитина [PERSON] хронічних захворювань не мав. (а.с.54 тому №4). 11.06.2021 року генеральний директор КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради Л.Овсієнко на скаргу [PERSON] повідомляла, що за даними історії розвитку дитини (Форма 112/о), [PERSON] , [INFO] перебував під наглядом КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради з 15.07. по 13.10.2020 року, перебував на грудному вигодовуванні та отримував прикорм за віком (а.с.134 тому №4). 13.11.2020 року [PERSON] була оглянута гінекологом та обстежена. Висновок гінеколога від 13.11.2020 року: здорова, лактація.(а.с.37 тому №4). Зазначені вище докази свідчать, що дитина сторін у справі з моменту народження і на час відібрання 14.10.2020 року батьком дитини від матері перебувала на грудному вигодовуванні та отримувала прикорм за віком. Отже, твердження відповідача у справі за первісним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] не годувала дитину грудним молоком з народження, що не було грудного вигодовування на момент відібрання дитини від матері не підтверджені належними та допустимими доказами, а надані докази спростовують такі твердження [PERSON] , а відтак не можуть бути прийняті судом до уваги. Що ж стосується тверджень відповідача за первісним позовом [PERSON] , що мати дитини не відвідувала лікаря-педіатра для контролю за станом здоров`я та розвитку дитини, не отримувала консультації лікарів вузької спеціалізації, не дотрималася строків вакцинації дитини, та не повідомила, що дитина хворіла на кашлюк також не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Як зазначено судом вище 13.11.2020 року в.о. генерального директора КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради Н.Крючко на адвокатський запит адвокату В. Роговець повідомляла, що за інформацією лікаря з яким підписана декларація на медичне обслуговування малолітнього [PERSON] , за період з липня по жовтень мати з дитиною зверталася до поліклініки - 15 та 17. 07.2020 року, 12 та 25.08.2020 року, 10.09.2020 року, а 12 та 13.10.2020 року дитина оглядалася лікарем вдома. За даними листів, голови комісії з припинення юридичної особи, в.о. генерального директора Н.Крючко , від 14.01.2021 року № 01-16/44 та від 02.02.2021 року №01-16/109 на адвокатський запит О.Мороза щодо дитини [PERSON] , [INFO] : календар профілактичних щеплень [PERSON] порушений, сімейний лікар, під наглядом якого перебував [PERSON] , за період нагляду (15.10.2020 - 14.10.2020) направлення для обстеження дитини вузькими спеціалістами не видавав (а.с.187 тому №2); дитина отримала профілактичні щеплення, обов`язкові для проведення дитині першого року життя, з порушенням календаря профілактичних щеплень, а саме: не дотримані терміни проведення вакцинацій, починаючи з першої вакцини проти дифтерії, кашлюка та правця, зробленої в період проживання дитини в місті Києві. Рекомендована за календарем дата першої вакцинації 02.04.2020 року проведена 10.07.2020 року. Відповідно дві наступні вакцинації проведені пізніше рекомендованих календарем щеплень термінів , через необхідність дотримання рекомендованих інтервалів між вакцинаціями. (а.с.185 тому №2). Крім того судом встановлено, що малолітній [PERSON] консультувався лікарем-педіатром (огляд дитини до 1 року) в МЦ «Добробут-Поліклініка»: 10.04.2020 року де було поставлено діагноз - гостра інфекція верхніх дихальних шляхів не уточнена (а.с.40 тому №4); 20.04.2020 року (анамнез захворювання - хворіє з 09.04, оглядався 2 р лікарем, приймали інгаляційну терапію стан значно покращувався: дитина менше кашляла, але кашель повністю не проходив, останні 2 дні дитина кашляє вночі, кашель малопродуктивний, дитина активна, їсть) інформація про діагноз відсутня (а.с.38-39 тому №4); 25.04.2020 року встановлено діагноз МКХ-1- - гострий бронхіт не уточнений, діагноз клінічний - бронхіт, перебіг, коклюш? (а.с.178-179 тому №1); 10.05.2020 року встановлено діагноз МКХ-10 - гострий бронхіт, діагноз клінічний - риніт, Г бронхіт з БОС - реконвалесцент, коклюш (клінічно) - реконвалесцент (а.с.180 тому №1). За даними зазначених консультативних висновків, малолітній [PERSON] 20.04., 25.04. та 10.05.2020 року оглядався лікарем-педіатром МЦ «Добробут-Поліклініка» у присутності батька, висновки містять рекомендації щодо консультації дитини неврологом та ортопедом-травматологом планово до 4 місяця. Зазначені консультативні висновки були надані суду, як докази відповідачем за первісним позовом [PERSON] . Наразі, приймаючи до уваги, що рекомендована за календарем дата першої вакцинації малолітнього [PERSON] 02.04.2020 року, а це у період часу, коли дитина проживала з обома батьками в місті Києві, однак не була вакцинована 02.04.2020 року, а тільки 10.07.2020 року, відповідно дві наступні вакцинації проведені пізніше рекомендованих календарем щеплень термінів , через необхідність дотримання рекомендованих інтервалів між вакцинаціями, то твердження відповідача за первісним позовом [PERSON] , що саме з вини позивачки [PERSON] не дотримані терміни проведення вакцинацій сина [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки перша рекомендована вакцина 02.04.2020 року не була зроблена з вини обох батьків, як матері так і батька, коли дитина проживала в [ADDRESS] . Крім того, суд не може погодитися з твердженнями [PERSON] , що саме мати дитини [PERSON] не забезпечила обстеження дитини лікарями вузької спеціалізації, оскільки такі рекомендації надавалися батькам лікарем-педіатром МЦ «Добробут Поліклініка», коли дитина консультувалася лікарями-педіатрами 20.04., 25.04. та 10.05.2020 року у присутності батька [PERSON] і у той час, коли дитина проживала з обома батьками, такі обстеження були рекомендовані до виповнення дитині чотирьох місяців. [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] 15.07. 2020 року вибула з міста Києва до міста Чернігова на постійне місце проживання, коли дитині виповнилося п`ять місяців і дванадцять днів. Лікар-педіатр КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради під наглядом якого перебував [PERSON] з 15.07. по 13.10.2020 року не направляв дитину для обстеження лікарями вузької спеціалізації. Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, що чергова вакцина малолітньому [PERSON] мала бути зроблена 02.04.2020 року, коли дитина проживала з обома батьками, захворіла дитина 10.04.2020 року тобто після календарного дня для вакцинації дитини, а з урахуванням того, що рекомендована вакцина 02.04. була зроблена 10.07.2020 року, наступні рекомендовані дві вакцини зроблені з дотриманням інтервалів між вакцинаціями, а також приймаючи до уваги, що [PERSON] у період з 15.07. по 13.10.2020 року регулярно відвідувала з дитиною лікаря-педіатра, лікар не рекомендувала консультації дитини у лікарів вузької спеціалізації, відповідно у суду відсутні підстави для висновку, що [PERSON] , як мати у період часу проживання з дитиною у місті Чернігові не належним чином, або ж недостатньо приділяла увагу здоров`ю дитини та його фізичному розвитку. Твердження відповідача [PERSON] з приводу того, що [PERSON] не повідомила лікарю-педіатру КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради з яким підписана декларація на медичне обслуговування малолітнього [PERSON] , що дитина хворіла на коклюш суд не може прийняти, як обставину, що негативно характеризує матір дитини, оскільки, як зазначено судом вище лікування малолітнього [PERSON] у період з 10.04. по 10.05.2020 року проводилося лікарями-педіатрами МЦ «Добробут Поліклініка», діагноз коклюш під питанням був поставлений дитині за результатами обстеження тільки 25.04.2020 року, консультативні висновки лікарів-педіатрів МЦ «Добробут-Поліклініка» зберігалися у відповідача за первісним позовом [PERSON] , останній також не був позбавлений можливості відвідати лікаря-педіатра , котрий здійснював нагляд за його сином [PERSON] у КНП «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради та надати зазначену інформацію не тільки, що дитина хворіла, а й перебіг цієї хвороби та способи лікування. Посилання відповідача за первісним позовом [PERSON] , що позивачка [PERSON] негативно характеризується за місцем його проживання, не доглядала малолітнього [PERSON] належним чином, залишала дитину, поверталася додому напідпитку, пропонувала йому купити у неї дитину, надати дозвіл на вивезення дитини закордон не підтверджені належними та допустимими доказами з огляду на наступне. Надані суду 28.02.2020 року відповідачем за первісним позовом негативні характеристики на позивачку [PERSON] від органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Чапаєвка» та начальником СДОП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Буренком В.Я. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки: 19.04.2021 року керівник органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону Чапаєвка» Дегтярьов С.І. повідомив, що 27.12.2020 року на прохання [PERSON] тільки підтвердив підписи його сусідів, які склали характеристики на нього та членів його родини; 26 04.2021 року начальник Голосіївського управління поліції В.Іщенко повідомив, що під час складання характеристики на громадянку [PERSON] до уваги бралися відгуки сусідів сім`ї [PERSON] , які проживають за адресою - [ADDRESS] , однак під час додаткової перевірки встановлено, що сусіди [PERSON] є переважно його родичами та заінтересованими особами з його сторони, а тому просив надалі характеристику на [PERSON] , видану 16.07.2020 року вважати не об`єктивною та не брати її до уваги під час розгляду судових справ, а також в інших органах державної влади. (а.с. 175-176,177 тому №1, а.с. 67, 83 тому №4). Допитані у судовому засіданні свідки показували: [PERSON] (чоловік сестри [PERSON] ), що після народження в сім`ї [PERSON] та [PERSON] сина [PERSON] , між останніми все частіше відбувалися конфлікти, про причини яких йому невідомо. Одного разу [PERSON] кликала його тринадцятирічну дочку доглянути сина, а сама була відсутня чотири години. Йому було відомо, що [PERSON] разом із дитиною поїхала на кілька тижнів до Чернігова , щоб погостювати у батьків. Свідок разом із [PERSON] вперше приїхали до Чернігова для зустрічі з малолітнім [PERSON] 2 вересня 2020 року і тільки ця зустріч пройшла нормально. У подальшому, коли [PERSON] домовлявся з [PERSON] про зустрічі з сином, то вона кожного разу вигадувала причини щоб відмовити. При наступній зустрічі стан здоров`я малолітнього [PERSON] їх занепокоїв, вони вимагали від [PERSON] відвідати лікаря, однак мати забрала дитину і тривалий час не виходила. Вони чекали [PERSON] з дитиною біля будинку приблизно сорок хвилин, а зателефонувала [PERSON] їм, коли вони вже під`їжджали до Києва. 14.10.2020 року свідок не був присутній при зустрічі [PERSON] з дитиною в Чернігові. Йому повідомили, що дитина була квола і тому забрали до Києва. Стверджував свідок, що [PERSON] не належним чином доглядала за дитиною, на зустрічі до дитини приїжджала не регулярно, влаштовувала сварки, а коли розпочалась війна, то взагалі припинила цікавитися сином; [PERSON] (родичка відповідача за первісним позовом [PERSON] ) показала, що вона є членом родини [PERSON] , спочатку її відносини з [PERSON] були добрі, а потім почали виникати конфлікти. Вважає, що у [PERSON] відсутні материнські почуття, вона не зацікавлена в дитині. Підтвердила випадок, коли їй телефонувала тринадцятирічна дівчинка і просила допомогти доглянути дитину, яку покинула [PERSON] . Свідку було відомо, що [PERSON] поїхала до Чернігова на кілька тижнів погостювати до батьків. Коли [PERSON] приїжджала на зустрічі до дитини до Києва, то її приїзди супроводжувалися конфліктами, вона відмовлялася годувати дитину грудним молоком, взагалі незначний час могла приділяти увагу дитині, з Чернігова привозила дитині суп, який ніхто йому не давав, на пропозицію [PERSON] кілька раз варила дитині суп. Свідок не завжди була присутня під час коли приїздила [PERSON] до дитини, вказала, що [PERSON] була створена група в якій він повідомляв, що мама приїхала . 24.02.2021 року у перший день війни [PERSON] телефонувала [PERSON] і запитувала де вони, а потім не цікавилася.; [PERSON] (рідна сестра відповідача за первісним позовом [PERSON] ) стверджувала, що для [PERSON] народження дитини це шлях заробітку грошей. Між нею та [PERSON] є судовий спір. [PERSON] мало приділяла уваги старшій дочці, [PERSON] завжди гуляла самостійно, у [PERSON] не було жодної агресії до [PERSON] , однак через [PERSON] завжди провокувала [PERSON] на конфлікт. Свідок стверджувала, що вона не бачила, що [PERSON] , як матір цікавиться дитиною. Батько дитини жодного разу не перешкоджав їй бачитися з сином, вона свідок завжди була присутня при зустрічах [PERSON] з дитиною. У перший день війни [PERSON] телефонувала [PERSON] і запитувала де він знаходиться з сином, а у подальшому припинила зв`язок. На початку бойових дій [PERSON] на два тижні від`їжджав на Закарпаття . Свідок останній раз спілкувалася з [PERSON] 09.07.2020 року з приводу її та [PERSON] візиту до психолога. Наведені показання свідків, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у частині, що стосуються, що позивачка за первісним позовом [PERSON] не має материнських почуттів до малолітнього [PERSON] , не доглядала належним чином за дитиною і не цікавиться дитиною, перешкоджала відповідачу за первісним позовом [PERSON] зустрічатися з дитинок, коли з малолітнім [PERSON] проживала в місті Чернігові не можуть бути прийняті судом до уваги як достовірні, оскільки всі свідки є членами родини [PERSON] , відповідно давали такі показання, переслідуючи мету, щоб малолітній [PERSON] залишився проживати з батьком. Натомість, за результатами судового розгляду справи судом досліджено докази, що свідчать про те, що за час проживання [PERSON] у [ADDRESS] за місцем проживання її та її ж на той час чоловіка [PERSON] , останній чинив по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство, що відбувалося і в присутності її дочки [PERSON] , [PERSON] був обізнаний і не заперечував, що [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , за допомогою своїх батьків залишила його помешкання і переїхала на постійне місце проживання до міста Чернігова. Про відсутність заперечень [PERSON] щодо переїзду [PERSON] разом із сином [PERSON] на постійне місце проживання до Чернігова у зв`язку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] систематично виникали конфлікти також було встановлено Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації під час обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] для надання висновку щодо розв`язання судом спору сторін у справі. За даними довідки №11970 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва травматологічний пункт [PERSON] 20.12.2019 року о 16 10 год. зверталася з приводу побутової травми, спричиненої 20.12.2019 року о 14 00 год., діагноз - забій лівого зап`ястя (а.с.35 тому №4). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , мати позивачки за первісним позовом [PERSON] , показувала суду, що коли їй стало відомо про сварки в сім`ї її дочки, то вона з цього приводу спілкувалася з батьками [PERSON] , під час такого спілкування його батько підтвердив, що під час сварки [PERSON] вдарив металевою лопаткою по руці [PERSON] , чим завдав їй травму у зв`язку з чим було накладено гіпс на ліву руку. Ці показання свідка [PERSON] не були спростовані відповідачем [PERSON] . Зі змісту постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлено, що [PERSON] 10.04.2020 року о 15 16 год. у [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї жінки, а саме: погрожував, ображав, кричав та висловлювався. У судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненому правопорушенні визнав, а [PERSON] у телефонному режимі повідомила, що конфлікт вичерпано, заради дітей вони із чоловіком помирились. Звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю, оголошено йому усне зауваження. Провадження у справі закрито. (а.с.64 тому №4). Крім того, досліджені судом електронні докази подані суду позивачкою [PERSON] , що прикріпленні на аркушах справи - №83, 164 тому №2; №126 тому №8 на яких зафіксовано обставини 15 липня 2020 року, коли [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] залишала місце проживання за адресою - [ADDRESS] ,а також інші факти поведінки [PERSON] , що свідчать про вчинення ним психологічного насильства по відношенню до [PERSON] його протиправну поведінку. Факт вчинення одним із батьків домашнього насильства та кримінального правопорушення стосовно іншого є тими іншими обставинами, що мають істотне значення котрі відповідно до правил статті 161 СК України мають бути взяті судом до уваги при вирішенні спору щодо місця проживання дитини. Щодо тверджень відповідача за первісним позовом [PERSON] , що мати дитини [PERSON] не цікавилася дитиною, не дотримувалася графіку зустрічей з дитиною, не годувала дитину, коли приїжджала на зустрічі з дитиною, під час зустрічей влаштовувала сварки, а також чинила фізичне насильство по відношенню до його матері також спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема: поясненнями відповідача за первісним позовом [PERSON] , котрий у своїх поясненнях суду пояснював, що 14 жовтня 2020 року, у день, коли він забрав дитину від [PERSON] , то остання о двадцять третій годині 14 жовтня 2020 року стукала у ворота їхнього подвір`я і вимагала впустити її до дитини, однак він цього не зробив, пояснивши, що дитина вже спала. Для забезпечення годування матір`ю дитини грудним молоком залучали медичну сестру, у присутності якої не було потреби і остання не мала таких повноважень, що за твердженням матері дитини перешкоджало їй годувати дитину; дослідженими електронними доказами, де зафіксовано обставини зустрічей позивачки [PERSON] з дитиною, коли по її приїзду на подвір`ї [PERSON] збиралося багато людей, а коли зустрічі були вже в будинку також були присутні сторонні люди, [PERSON] не дозволяли взяти дитину на руки, це робила сестра [PERSON] , до [PERSON] ставилися зневажливо, принижували, звинувачували, що вона нічого не привезла дитині, в SMS повідомленнях на адресу [PERSON] , [PERSON] акцентував увагу, що він харчує дитину виключно дорогими продуктами і рекомендував їй придбавати дитині такі ж продукти харчування, що на думку суду також свідчило про приниження матері дитини, котра не має можливості придбати такі продукти харчування для дитини; показаннями свідків зі сторони відповідача [PERSON] з приводу того, що у зв`язку з приїздами [PERSON] до дитини, [PERSON] була створена група в вайбері «мама приїхала» куди останній надсилав повідомлення про приїзд матері дитини [PERSON] і таким чином всі сусіди та рідні збиралися для участі таких зустрічах; постановою судді Голосіївського районного суду від 18.03.2021 року щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП , складеного відносно [PERSON] з приводу того, що остання 05.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свекрухи [PERSON] , а саме: штовхнула та ображала ненормативною лексикою, за результатами розгляду якого закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.65-66 тому №4). Суд також не приймає до уваги твердження [PERSON] , як такі, що негативно характеризують [PERSON] з підстав невиконання нею рішення суду про стягнення на його користь сплачених ним аліментів на її утримання в розмірі 10 253, 07 гривень за період часу, коли дитина проживає з ним, та судових витрат і з цього приводу зверталася до суду з заявою про розстрочку виконання рішення суду, оскільки на думку суду це не може характеризувати останню негативно, або ж відсутність належного матеріального забезпечення. Аліменти відповідач сплачував на її утримання щомісячно, на той період позивачка не працювала, незважаючи на те, що дитина проживала з батьком, вона, як мати намагалася відновити її контакт з малолітнім сином, який проживав у місті Києві і для зустрічей з дитиною треба було долати значний шлях та мати матеріальні можливості, що позбавляло її можливості працевлаштуватися. З огляду на встановлені судом обставини за результатами дослідження судом, наданих сторонами у справі доказів, суд встановив, що 14.10.2020 року [PERSON] діяв протиправно, викрав дитину - восьмимісячного сина [PERSON] від матері [PERSON] та без її згоди змінив місце проживання дитини, оскільки суд не встановив будь-яких обставин за яких подальше перебування дитини з матір`ю було б на шкоду дитині, що могло б виправдати такі протиправні дії [PERSON] . Такі дії відповідача за первісним позовом [PERSON] суперечили інтересам дитини тому, як було припинено грудне вигодовування восьмимісячної дитини, контакт грудної дитини з матір`ю, піклування матері про грудну дитину, яке може вчиняти тільки мати дитини. Відповідач [PERSON] не допустив [PERSON] до дитини, коли вона о двадцять третій годині 14.10.2020 року прибула за його місцем проживання куди він привіз дитину, що на думку суду було жорстоким ставленням останнього, як по відношенню до матері дитини так і до самої дитини, котра в такому віці потребує постійного контакту з матір`ю. За наведених обставин дії [PERSON] суперечили правилам ст. ст. 141,160,161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року). Крім того, на стадії судового розгляду справи, коли судом було прийнято рішення надати сторонам у справі час для медіації з метою врегулювання ними спору, щодо участі кожного з батьків у вихованні їх сина [PERSON] , а також надання матері дитини [PERSON] можливість зустрітися з дитиною за межами садиби [PERSON], де проживає малолітня дитина, то судом встановлено, що [PERSON] часто міняв свої плани, котрі ставали підставою для скасування зустрічей, або ж перенесення на інші дати, підтвердженням чому є переписка сторін у справі у месенджері вайбер, скріншоти якої на аркушах справи 64 - 67,85- 112 тому №8. Зокрема, 17.04.2023 року [PERSON] погодився з одним із запропонованих [PERSON] місць її зустрічі з сином поза межами його місця проживання, а саме на дитячому майданчику «Джунглі» о 12 00 год. 19.04.2023 року, однак зазначена зустріч не відбулася. О 10:42 год. 19.04.2023 року [PERSON] надіслав на електронну пошту [PERSON] листа, яким повідомив, що зустріч відміняється тому, як син захворів і потребує домашнього лікування. Також запропонував [PERSON] приїхати до сина додому повідомив призначення лікаря. [PERSON] повідомила суду, що об 11 00 год 19.04.2023 року вона вже чекала на сина біля дитячого майданчика «Джунглі» це Оболонський район міста Києва, і тільки в 11:30 год. прочитала листа. На зустріч до сина їхала з Чернігова , старша дочка залишилася в Чернігові. Для зустрічі з дитиною на [ADDRESS] прибула о 13 годині, привезла тільки подарунки, ліки не встигла придбати та і не знала стану дитини. Дитина була не у критичному стані, тільки трохи закладений ніс, вона провела час і поїхала тому, що дорога до Чернігова тривала близько чотири з половиною години. На підтвердження стану здоров`я малолітнього [PERSON] 19.04.2023 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] надано суду консультативний висновок лікаря педіатра ТОВ «Онто-Мед» МЦ «Френдлік», за даними якого дитина була оглянута 19.04.2023 року о 10:10, на час огляду температура у дитини 36,5С, ЧД: 17 за 1 хв.. Анамнез захворювання: [PERSON] хворіє з 14.04, має Т 37,5 С, нежить, періодично має кашель вночі, зранку, Незначний кашель протягом дня. Останні два дні батько відмічає незначну осиплість голосу. [PERSON] має знижений апетит, загалом активний. Має ранку на нижній губі. Загальний стан дитини задовільний. Діагноз основний: гострий ларингіт та трахеіт, супутній сірчана пробка (справа) (Афтозний стоматит). (а.с.158, тому №7). Наразі, наданий суду відповідачем за первісним позовом [PERSON] консультативний висновок - педіатра свідчить про те, що дитина хворіла з 14.04.2023 ороку, тобто і станом на час, коли він узгоджував зустріч дитини з матір`ю на 19.04.2023 року, однак про стан здоров`я дитини матір не повідомив і тільки за дві години до запланованої зустрічі звернувся за консультацією у приватну дитячу поліклініку і о 10:42 год. 19.04.2023 року не на телефон, а на електронну пошту [PERSON] надіслав повідомлення, що її зустріч з дитиною на дитячому майданчику «Джунглі» не відбудеться, вона може приїхати для зустрічі за місцем його проживання. Так, суд погоджується з твердженнями позивачки [PERSON] , що вона була позбавлена можливості готуватися до зустрічі з дитиною 19.04.2023 року вже після 2 дванадцятої години цього ж дня за місцем його проживання, а саме придбавати ліки, забезпечити харчування дитини в домашніх умовах, оскільки необхідно було подолати шлях від дитячого майданчика в Оболонському районі міста Києва до [ADDRESS] , а після зустрічі подолати шлях до міста Чернігова, що потребує близько чотири з половиною години, з урахуванням загальновідомої обставини, що в`їзд до міста Чернігова обмежений через пошкодження мосту. В Чернігові на [PERSON] ще очікувала старша дочка, котра також є малолітньою. Відтак, проаналізувавши докази надані сторонами у справі, а також норми національного законодавства, міжнародного права, практику ЄСПЛ,

Outcome: approved