Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

05.06.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 50145,90 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є споживачем послуг, які Концерн «МТМ» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.03.2014 по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 50142,90 гривень. Відповідач за вказаний період нарахування за надані послуги неналежним чином виконував свої зобов`язання, а тому сума заборгованості становить 50142,90 гривень. 28.07.2023 року представник відповідача було подано відзив на позов, в якому позивач позов визнав частково в межах позовної давності. Зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2023. Таким чином, строк позовної давності за приписами статті 257 ЦК України вимоги позивача підлягають задоволенню за три роки до дати звернення до суду з 01.11.2018 року. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за період з листопада 2018 по листопад 2021 в загальній сумі становить 28769,66 гривень. 10.08.2023 року представник позивача подала відповідь на відзив. Позивач вказує, що заборгованість за житлово - комунальні послуги нараховується позивачем щомісячно, тому перебіг позовної давності слід рахувати від кожного щомісячного платежу. Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року. За цей період відповідачем здійснювалися наступні платежі: лютий 2016 1823,31 грн, березень 2016 607,77 грн, квітень 2016 року 49,04 грн, травень 2016 року 33,99 грн,червень 2016 року 33,90 грн, липень 2016 року 51,39 грн, серпень 2016 року 132,89 грн, вересень 2016 року 83,44 грн, квітень 2017 76,99 грн, листопад 2018 року 270,00 грн, квітень 2020 року 327,60 грн. Здійснюючи платежі відповідач вчиняла переривання строків позовної давності. Крім того, позов було подано під час дії карантину на території України. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. 19.10.2023 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явились. 19.10.2023 представник відповідача, адвокат Бікбаєва О. М. подала заяву про розгляд справи за її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог у межах строку позовної давності. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки філії Концерну «Міські теплові мережі» особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , оформлений на ім`я [PERSON] . Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач у період з 01.03.2014 року по 31.10.2021 року надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Станом на 31.10.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 50145,90 грн з урахуванням усіх проведених оплат відповідачами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі статтями 19, 25 Закону № 2633-ІV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем. Відповідач у свою чергу порушив свої зобов`язання та своєчасно не вносив оплату за спожиті комунальні послуги. За період 01.03.2014 по 31.10.2021 має заборгованість в сумі 50\~145,90 гривень. Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст. 264 ЦК України\~перебіг давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за період з березня 2014 року по листопад 2021 року відповідачем було здійснено оплату послуг позивача на загальну суму 3648,65 грн. Відповідачем було здійснено наступні оплати: лютий 2016 1823,31 грн, березень 2016 607,77 грн, квітень 2016 року 49,04 грн, травень 2016 року 33,99 грн,червень 2016 року 33,90 грн, липень 2016 року 51,39 грн, серпень 2016 року 132,89 грн, вересень 2016 року 83,44 грн, квітень 2017 76,99 грн, листопад 2018 року 270,00 грн, квітень 2020 року 327,60 грн. У лютому 2016 році відповідачем було здійснено оплату послуг у розмірі що значно перевищує суму нараховану для сплати за вказаний місяць, що свідчить про визнання боргу та відповідно переривання строку позовної давності. У подальшому відповідач періодично сплачував за надані послуги, тому на думку суду підстав для застосування позовної давності до вказаних правовідносин не встановлено. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved