Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У червні 2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у травні 2022 року він у телеграм каналі підписався на канал TOP News, де побачив посилання на отримання фінансової допомоги. Зателефонував за номер у Вайбері для отримання інструкції по отримання коштів та підтвердив операцію, ввівши отриманий код. Унаслідок таких дій з платіжної картки позивача було списано 49 500, 00 грн. Після списання коштів [PERSON] одразу зателефонував до банку, де підтвердили факт шахрайства. Вважає, що банк винен в тому, що з його рахунків списали кошти, оскільки він не повідомляв нікому реквізити своїх банківських карток, проте шахраям така інформація була відома. На думку позивача, АТ «Приватбанк» не відповідає за безпеку власної платіжної системи, що й призвело до витоку інформації, а в подальшому стало причиною для протиправного списання коштів. Виходячи з викладеного, позивач просить суд зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на особистому рахунку [PERSON] , до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 12 травня 2022. Зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» списати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, що виникли внаслідок несанкціонованих операцій. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому заперечують проти позову повністю. У відзиві вказано, що клієнт самостійно несе відповідальність за операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування картки. Як вказує сам позивач, переказ коштів був здійснений шляхом повідомлення сторонній особі коду підтвердження на здійснення операції. Без розголошення такого коду невідома особа не змогла б зняти грошові кошти з картки [PERSON] . Отже, позивачем не було дотримано вимоги законодавства та правил надання банківських послуг в частині забезпечення збереження інформації, тому банк не може відповідати за такі дії клієнта. Посилаючись на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 справа прийнята в провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явися, однак в матеріалах справи є відзив представника відповідача, де останній просить відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 травня 2022 року [PERSON] у власному мобільному телефоні, у месенджері Телеграм побачив канал TOP News, в якому була різна інформація та новини. Перейшовши до вказаного телеграм каналу, [PERSON] побачив пост, в якому містилась пропозиція надання всім охочим фінансової допомоги. [PERSON] перейшов за посиланням та в подальшому зателефонував за вказаним номером телефону [NUMBER] . В ході спілкування йому запропонували фінансову допомогу на картку. З трьох запропонованих варіантів платіжних карток, позивач обрав платіжну картку № 3, на яку планувалось надходження коштів допомоги. Далі, в месенджері Вайбер позивачу повідомили, що для надходження коштів допомоги, необхідно повідомити у цей чат шестизначний код для отримання коштів. [PERSON] надіслав у чат отриманий ним шестизначний код, після чого менеджером йому було повідомлено, що грошові кошти надійдуть на картку протягом 5-10 хвилим. Однак з платіжної картки [PERSON] було списано грошові кошти у розмірі 49 500, 00 грн. Після чого [PERSON] звернувся до АТ «Приватбанк» із повідомленням про несанкціоновану транзакцію та просив заблокувати картку. За даним фактом [PERSON] звернувся до поліції, однак кримінальне провадження не було розпочато, оскільки органом досудового розслідування не вбачалось ознак кримінального правопорушення. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, та вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк гарантує право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. З аналізу наведених норм вбачається, що банк, інша фінансова установа повинні гарантувати право клієнта розпоряджатися власними коштами на рахунку, що полягає в тому числі в належній ідентифікації клієнта та встановлення, що власник рахунка та особа, яка запрошує по ньому транзакцію, є однією особою. При цьому не важливо, чи здійснює клієнт розрахунково-касове обслуговування у відділенні банку, тобто ініціює переказ в касі банку за допомогою платіжного доручення, чи ініціює переказ коштів за допомогою електронних систем (обслуговування он-лайн, мобільний застосунок, платіжні сервіси тощо). Дотримання банком цих умов - є запорукою належного виконання договору банківського рахунку. За змістом підпунктів 8, 9 пункту 3 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», що затверджено Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені норми кореспондуються з ч. 3 ст. 1092 ЦК України, де вказано, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, положення чинного законодавства передбачають обов`язок банку або іншої фінансової установи в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Згідно п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України. Згідно п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Отже, обслуговування клієнта полягає у зберіганні його коштів на рахунках, як в готівковій так і безготівковій формі, здійснення розрахунково-касових операцій, а також виконання функції зберігача цих коштів та створення системи, яка б забезпечувала належний захист інформації щодо переказу коштів на усіх його етапах - від формування розпорядження/доручення на переказ коштів та ідентифікації особи, до власне виконання платежу (переказу). Іншими словами, банківська установа несе відповідальність за безпеку платежів та за безпеку функціонування власної платіжної системи, а отже й за несанкціоновані транзакції та списання коштів з клієнта. Відповідно до п. 18.4 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Судова практика за цією категорією справ є усталеною. Банк в цілому повинен відповідати за безпеку електронних платежів та забезпечувати належний рівень безпеки системи переказів в цілому. Це стосується і мобільного застосунку «Приват24», доступ до якого має багаторівневий захист. Однак винятком з цього є лише факти, коли особа здійснює самостійно авторизацію та розголошує дані, які можуть бути використані третіми особами для авторизації. Так, клієнт самостійно несе відповідальність за операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування картки. З цього слідує, що банк не може відповідати за безпеку електронних переказів, коли особа самостійно передає верифікаційні відомості стороннім особам. Як установлено судом, [PERSON] самостійно передав шестизначний код операції невстановленій особі, яка обіцяла йому надати фінансову допомогу. Цей код було використано для підтвердження операції списання коштів, в результаті чого з платіжної картки [PERSON] було списано грошові кошти у розмірі 49 500, 00 грн. Суд вважає, що в такому випадку банк не несе відповідальності за дії клієнта, оскільки ним порушені вимоги чинного законодавства та Правил надання банківських послуг, в частині розголошення даних, для підтвердження фінансових операцій. Дана операція, яка була ініційована позивачем, не може вважатись несанкціонованою, оскільки пароль, логін та код підтвердження не було втрачено чи викрадено, а було передано добровільно самим [PERSON] , тому відсутні підстави для повернення цих коштів чи відновлення рахунку на картці позивача. Дана подія кваліфікується як шахрайство, тому правову оцінку повинні були надавати правоохоронні органи. Позивач хоча й звертався до поліції, проте йому було формально відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а в подальшому останній не звертався до слідчого судді з метою зобов`язання внести такі відомості до реєстру та розпочати досудове розслідування. За таких обставин, суд вважає, що відсутня вина АТ КБ «Приватбанк» у протиправному списанні коштів позивача, тому відповідач не зобов`язаний відновлювати залишок коштів на рахунку чи повертати [PERSON] незаконно списані кошти. З огляду на таке, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не компенсується.

Outcome: dismissed