Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS] без письмової згоди відповідача, як батька дитини, посилаючись на необхідність законодавчо установленої згоди батьків дітей та відсутність відомостей щодо фактичного місцезнаходження відповідача. В обґрунтування вимог зазначено, що їх спільна з відповідачем дитина фактично проживає разом з нею, матір`ю дитини, за зареєстрованим місцем її проживання, однак при зверненні її до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Покровському районі виконкому Криворізької міської ради Департаменту адміністративних послуг із заявою про реєстрацію місця проживання дитини, отримала відмову у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Разом з тим, отримати таку згоду вона не має можливості у зв`язку з відсутністю місця перебування відповідача, тому в інтересах дитини просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28.08.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25.10.2023 розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, не заперечувала проти ухвалення судом у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, про причин неявки суду не повідомив. Представник Служби у справах дітей Виконкому Покровської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами справи, позов підтримала. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 26 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року був розірваний, рішення не оскаржене, набрало законної сили 01 вересня 2022 року (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб, а.с. 6 - копія рішення). Від шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю (а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). У період з 25.03.2021 по 11.07.2023 малолітня [PERSON] була зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 - копія витягу з реєстру територіальної громади). Але у зв`язку з продажем квартири за вказаною вище адресою, та купівлею позивачем нової квартири за адресою: [ADDRESS] , малолітня була знята з реєстрації (а.с. 9-12 - копія договору купіль-продажу, а.с. 13 - копія витягу). З 04.08.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14 - копія витягу з реєстру територіальної громади). Позивач 04.08.2023 звернулася до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Покровському районі виконкому Криворізької міської ради Департаменту адміністративних послуг із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини (а.с. 15 - копія заяви). Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до положень пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Чинним законодавством передбачено право одного з батьків, у разі відсутності згоди іншого, вирішити це питання в судовому порядку. При вирішенні таких спорів судам необхідно з`ясувати питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Так, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 752/2951/20 (провадження № 61-11860св21), викладено висновок щодо застосування пункту 18 Правил реєстрації місця проживання. За змістом вказаного висновку при вирішенні спору між батьками щодо реєстрації місця проживання дитини та зняття її з реєстрації за відсутності згоди іншого з батьків з`ясуванню підлягає питання, чи була вказана відмова безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 752/11923/20 (провадження № 61-5706св21). При вирішенні даної справи судом не встановлено наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, у тому числі наявності справи з цього приводу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, тому враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1 073,60 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с. 1), яку суд вважає можливим задовольнити.

Outcome: approved