Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

22.08.2023 року заявник [PERSON] через\~свого представника\~ адвоката\~Довганюк Л.Б.\~ звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просив суд встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви представник зазначив, що [PERSON] народився [INFO] в Україні Миколаївської області у місії Миколаєві. 07 липня 1984 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] , за національністю Українка). 24.09.1985 року у місті Миколаєві Заводського району [PERSON] був засуджений та позбавлений волі на 3 роки 6 місяців. [INFO] у місті Миколаєві у [PERSON] народжується донька - [PERSON] . 27.05.1991 року місті [PERSON] був засуджений та позбавлений волі на 10 років, у 1997 році був звільнений від відбування покарання умовно-достроково з ИКТ № 41. Після звільнення від відбування покарання слідчий Заводського РОВД м. Миколаєва не повернув [PERSON] паспорт. Надалі [PERSON] наймався неофіційно на працю охоронцем полів, де працює по цей час. Фактично [PERSON] з народження та по цей час безперервно проживає в Україні в місті Миколаєві, за межі України виїздів не було. На зараз [PERSON] тяжко хворіє та йому потрібне лікування в медичному закладі, та операція. Але у зв`язку з тим, що він не має паспорта, його не можуть покласти на лікування до медичного закладу. Для отримання паспорту [PERSON] звернувся до Управління Державної міграційної служби України, де його було повідомлено, що оформлення та видача паспорта громадянина України у вигляді ID-card у зв`язку з втратою паспорта зразка СРСР серії [NUMBER] , виданого 01.03.1980 року Заводським РВВС м. Миколаєва. Заявнику також було відмовлено у зв`язку з тим що його особу було встановлено, але належність до громадянства України не визначено. Тож [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду з приводу підтвердження факту постійного проживання на території України для підтвердження належності до громадянства України. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 22.08.2023 р. відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересованих осіб про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник заявника адвокат Довганюк Л.Б. надала заяву про слухання справи у відсутності заявника та його представника, вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи про дату та час була повідомлена своєчасно та належним чином, надіслала суду письмові пояснення щодо заявленої [PERSON] заяви, просила суд вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, взявши до уваги заяви сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, вважає що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у місті Миколаєві Миколаївської області, Україна народився [PERSON] , про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції був зроблений відповідний актовий запис № 2093 та 13.07.2023 р. Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно видане Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . З названого свідоцтва вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.07.2023 р. № 00040522233 вбачається, що 07.07.1984 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції був зроблений актовий запис № 814 про реєстрацію шлюбу [PERSON] , національність: українець, з [PERSON] . Як вбачається з Довідки Ф1, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаєва, 24.09.1985 р. останній був засуджений за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 106, ст. 42 КК України (редакція 1960 року) до 3 років та 6 місяців позбавлення волі. Також, за повідомленням СІЗО, був засуджений 27.05.1991 р. за ст. 86 ч. 1 КК України (редакція 1960 року) до 10 років позбавлення волі. У вказаній довідці, окрім іншого, містяться відомості про наявність запитів відносно [PERSON] з приймальника-розподільника та притулку м. Миколаєва для осіб БОМЖ від 18.01.2002 і 14.11.2002 р. З відповіді Корабельного відділу у місті Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області від 20.06.2023 р. вбачається, що за заявою [PERSON] щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України особу останнього встановлено, проте належність до громадянства України не визначено, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися в суд. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України Про громадянство України). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ Про громадянство України (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України Про громадянство України і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про громадянство України особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України Про громадянство України визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Тобто, на підставі статті 8 Закону України Про громадянство України встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України Про громадянство України, що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України Про громадянство України і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України Про громадянство України і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved