Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 19 вересня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому, актовий запис № 389. При реєстрації цього шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказане стверджується оригіналом свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 16 вересня 1995 року вказаним відділом ДРАЦС. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін зовсім різні характери та погляди на життя, що спричинили між ними повне непорозуміння. Спільних інтересів у сторін немає, що призвело до того, що між ними втрачені почуття любові один до одного, шлюб носить формальний характер. Зазначила, що примирення та збереження шлюбу з відповідачема, неможливе. Крім того, позивач зазначила, що перебування у шлюбі суперечить інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Просить шлюб зареєстрований 16 вересня 1995 року між відповідачем [PERSON] та та нею, [PERSON] , у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому, актовий запис № 389 розірвати, після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив вирішувати справу без його участі, не заперечує щодо задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши подані заяви сторін, вивчивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому про що зроблено актовий запис № 389, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, сторони припинили спільне проживання, сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, кожен живе своїми інтересами, у сторін різні погляди на життя, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам сторін. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище " [PERSON] ", як вона цього просить. З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved