Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19 вересня 2023 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місцем проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02.06.2001 по 12.04.2023 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі між ними виник спір про місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , який виявив бажання проживати разом з батьком. З 03.09.2023 [PERSON] проживає разом з батьком за місцем його мешкання, а саме у квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де одна із кімнат обладнана для дитини, щоб та мала здоровий сон, розвивалась, навчалась та гралась. У квартирі дотримуються вимоги санітарних та гігієнічних правил, в ній завжди чисто та прибрано. Для одягу, книг, іграшок, належних дитині, є спеціальні шафи, для сну - індивідуальне комфортне ліжко. Також в наявності є мобільний телефон, телевізор і комп`ютер, інші речі, необхідні для фізичного і духовного розвитку дитини. З самого дитинства батько постійно піклується про сина, забезпечує його матеріально, купує одяг, їжу, книги, іграшки. Крім матеріального забезпечення, батько створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина зростає фізично здоровою, вона має завжди доглянутий та охайний вигляд. Крім того, дитина постійно висловлюється про те, що любить батька, та вказує на те, що хоче жити разом з ним. Батько є фізично і психологічно здоровою людиною, спиртними, наркотичними та психотропними засобами не зловживає, характеризується з позитивної сторони, у лікарів нарколога та психіатра не обліку не перебуває. Враховуючи викладене вище, вважає, що проживання сина разом з батьком буде відповідати інтересам дитини. Крім того зазначає, що батько не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із сином і готовий з свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері, допоможе налагодити добрі стосунки дитини з мамою. Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 25.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17.10.2023. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій змінює позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, а саме просить залишити їх за позивачем, в іншій частині позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи просить проводити у його та позивача відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов визнає повністю. Представник Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду, в підготовче судове засідання не з`явився, будь яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем подано до суду відповідну заяву, в якій вона позовні вимоги визнає, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. На підтвердження своєї особи позивачем [PERSON] надано копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 07.04.1999 [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Горлівка Донецької області (а.с. 29-31). Згідно довідки за № 535-690282 від 30.08.2016, [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа взята на облік та фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). На підтвердження особи відповідача [PERSON] надано копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22.06.2003 [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Камінськ-Уральський Синарського р-ну Свердловської області (а.с. 32-33). Згідно з довідкою № 535-690001 від 15.10.2014, [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа взята на облік та фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.04.2023 (справа № 135/261/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12-14). Згідно з довідкою № 17 від 05.09.2023, [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають в службовій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). [PERSON] має позитивну характеристику за місцем роботи на філії «Комунальний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», де працює з 08.11.2014, на посаду головного інженера переведено 30.09.2021 (а.с. 14). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов життя неповнолітнього [PERSON] від 04.09.2023, комісією встановлено, що батько [PERSON] добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, доцільно використовує кошти та систематично контролює навчально-виховний процес (а.с. 15). Згідно з виписки із медичних карток батько [PERSON] та син [PERSON] мають задовільний стан здоров`я (а.с. 17). Згідно з довідками від 11.09.2023 [PERSON] у лікарів нарколога та психіатра не обліку не перебуває (а.с. 21). V. Оцінка суду. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини передбачено, що суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, N 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). При вирішенні позовних вимог, судом враховується, вік малолітнього [PERSON] , якому на момент ухвалення рішення виповнилося 12 років, та який на даний час проживає з батьком, можливість батька дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина [PERSON] , оскільки він має у користуванні квартиру, отримує стабільний високий дохід. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком може зашкодити інтересам малолітнього сина, в ході розгляду справи не здобуто. З огляду на вказане вище, беручи до уваги, що позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси малолітньої дитини та інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визначити місце проживання дитини разом з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved