Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до ТОВ «ІНФАУРА», відповідно до якого просить припинити трудові відносини [PERSON] з ТОВ «ІНФАУРА» з 01.07.2023 у зв`язку зі звільненням її із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2021 позивача було призначено на посаду директора товариства. Відповідно до відомостей сайту https://youcontrol.com.ua/ єдиним учасником та кінцевим бенефіціаром товариства є [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації. Позивач посилається на те, що бажає змінити місце роботи та сферу діяльності, однак, засновник (учасник) зареєстрований та проживає на території РФ, жодного зв`язку з ним немає, та відсутня будь - яка можливість направлення йому листа, оскільки поштовий зв`язок відсутній, що є перешкодою у звільненні позивача з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. 09.06.2023 позивач направив за юридичною адресою відповідача заяву про звільнення за власним бажанням та повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства о 13:00 год 18 липня 2023 року з наступним порядком денним: звільнення директора Товариства за власним бажанням та призначення нового директора Товариства з внесенням змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Лист із заявою про звільнення та Повідомлення про проведення позачергових загальних зборів відповідачем отримано не було. Окрім цього, позивач написала про скликання позачергових загальних зборів на єдиний відомий номер [PERSON] у месенджері WhatsApp. 18.07.2023 за адресою місця проведення загальних зборів ТОВ «Інфаура» прибула позивачка, проте представники обноосібного учасника товариства у визначений час та місце не з`явилися. У зв`язку із неявкою на загальні збори учасників ТОВ «Інфаура» [PERSON] , який володіє 100% статутного капіталу товариства, загальні збори учасників ТОВ «Інфаура» визнано такими, що не відбулися, про що складено акт від 18.07.2023 про неявку учасників ТОВ «Інфаура» на загальні збори учасників, що підписаний директором товариства [PERSON] . Також в обґрунтування позову позивач вказує, що нею були належним чином дотримані встановлені чинним законодавством України та установчими документами Товариства, порядок та процедура підготовки та проведення позачергових загальних зборів учасників Товариства, а його засновник (учасник) повідомлявся завчасно про його проведення. Оскільки зазначена бездіяльність відповідача порушує трудові права позивача, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи, остання просить в судовому порядку припинити її трудові відносини з відповідачем з 01.07.2023 у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП. 24.07.2023 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. На час розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі Протоколу №10 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфаура» від 08 січня 2019 року позивача було призначено на посаду директора Товариства. Відповідно до відомостей з сайту https://youcontrol.com.ua/ єдиним учасником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Інфаура» є [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації. 09.06.2023 позивач направив за юридичною адресою відповідача заяву про звільнення за власним бажанням та повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства о 13:00 год 18 липня 2023 року з наступним порядком денним: звільнення директора Товариства за власним бажанням та призначення нового директора Товариства з внесенням змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Лист із заявою про звільнення та Повідомлення про проведення позачергових загальних зборів відповідачем отримано не було. Окрім цього, позивач написала про скликання позачергових загальних зборів на номер [PERSON] у месенджері WhatsApp. 18.07.2023 за адресою місця проведення загальних зборів ТОВ «Інфаура» прибула позивачка, проте представники учасника товариства у визначений час та місце не з`явилися. У зв`язку із неявкою на загальні збори учасників ТОВ «Інфаура» [PERSON] , який володіє 100% статутного капіталу товариства, загальні збори учасників ТОВ «Інфаура» визнано такими, що не відбулися, про що складено акт від 18.07.2023 про неявку учасників ТОВ «Інфаура» на загальні збори учасників, що підписаний директором товариства [PERSON] . Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Статтею 36 КЗпП України визначені підстави для припинення трудового договору, зокрема: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 7-3) набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Відповідно до ст.28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Пунктом 7.2 Статуту ТОВ «Інфаура» встановлено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства. Відповідно до п. 7.36 Статуту одноосібним виконавчим органом Товариства є директор, який здійснює оперативне керівництво поточною діяльністю Товариства. За змістом п. 7.6. Статуту загальні збори учасників товариства скликаються у разі необхідності також за ініціативи виконавчого органу Товариства. Відповідно до підпунктів 7.14 - 7.16 Статуту Товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше як за 30 днів д заплановоної дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення про проведення загальних зборів надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначається дата, час, місце проведення, порядок денний. Згідно з п. 7.34 Статуту ТОВ «Інфаура», якщо учасником товариства є одна особа, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товарниства одноособово та оформлються письмовим рішенням такого учасника. Судом установлено, що позивачем були дотримані вимоги Статуту та спеціального закону щодо порядку скликання Загальних зборів з метою вирішення питання про його звільнення. Відповідно до ст.39 Закону виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). Верховний Суд у постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019р. у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021р. у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд припинити трудові відносини з відповідачем з 01.07.2023 на підставі поданої заяви про звільнення згідно п.1 ч.1 ст.38 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. За змістом ст. 38 КЗпП України, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни до Єдиного державного реєстру. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівник підприємства з метою захисту своїх прав не позбавлений можливості звернутись до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими, а отже позивач звернувся до суду у спосіб, який передбачений законом, є ефективним для захисту порушеного права. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку відповідача не надано суду будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем в позовній заяві, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved