Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити чинність заборони на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є співвласником вказаної квартири. Іншим співвласником такої квартири був син позивача, [PERSON] , який помер [INFO] . Під час підготовки до отримання спадщини після померлого сина позивачу стало відомо, що постановою Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на квартиру накладено арешт, боржником у виконавчому провадженні є попередній власник квартири - [PERSON] Богунський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на запит позивача повідомив, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, тому зняття арешту з належної позивачу квартири можливо лише в судовому порядку. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.08.2023 року справу передано до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду за підсудністю (а.с. 18). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 21). В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради не має жодних претензій до власників квартири [ADDRESS] , від імені підприємства не було жодних примусових стягнень заборгованості з власників такої квартири (а.с. 34). З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що договором обміну квартир від 30.12.2003 року позивач, [PERSON] та [PERSON] , в 1/3 частині кожен, обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 4-5). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та позивачу, по 1/3 частини кожному, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3164387 від 24.03.2004 року (зворот а.с. 4). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Богунському районі м. Житомира серії АА №955982 від 13.06.2006 року накладено арешт на згадувану квартиру. Підставою винесення такої постанови був виконавчий лист №2-716 від 02.07.2002 року, виданий Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з [PERSON] , яка на той момент була власником такої квартири, заборгованості в розмірі 2147 грн на користь Теплокомуненерго (а.с. 3). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2023 року (а.с. 7). Факт родинних відносин [PERSON] з позивачем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.1986 року (а.с. 8). Позивач зверталася до відповідача з листом про скасування арешту з належної їй квартири. Листом від 31.07.2023 року начальник Богунського ВДВС у м. Житомирі повідомив позивача про те, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі відсутні виконавчі провадження відносно [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, а тому підстави для зняття арешту відсутні (а.с. 6). Позивач проживає у квартирі [ADDRESS] , заборгованості по квартплаті немає, що підтверджується довідкою ПП «Крошня-ВЖРЕП №4» (а.с. 10). [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с. 11). Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду. Частиною 1 статті 55 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про арешт майна) передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошені заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або вилучені у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна і його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року спір про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного виконавцем, є спором про право цивільне, оскільки ініціюється особою, яка не є учасником виконавчого провадження і вважає себе власником цього майна. Закон надає право подачі позову про зняття арешту з майна виключно особі, яка не має статусу боржника у виконавчому провадженні, тобто особі яка не має боргових зобов`язань, встановлених судовим рішенням. Судом встановлено, що стягувачем у постанові від 13.06.2006 року, якою накладено арешт на належну позивачу квартиру, було КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Таке комунальне підприємство не має жодних майнових претензій до власників квартири [ADDRESS] , а позивач - заборгованості по квартплаті. У відкритому реєстрі боржників інформації щодо позивача немає. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Таким чином, накладення арешту на належну позивачу квартиру обмежує права [PERSON] як власника, щодо вільного розпорядження вищевказаним майном. Щодо правильності способу захисту порушеного права у вигляді подачі саме позову, то як встановлено судом і не заперечується відповідачем, станом на час розгляду справи відносно позивача відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. Тобто захист порушеного права шляхом подачі скарги не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки оскарження можливе при наявності діючого виконавчого провадження. Позивач є власником майна, на яке було накладено арешт та заборону. Підтвердженням власності стали копія договору обміну квартир, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в той час, як відповідач не заперечує право власності позивача на арештоване майно. Встановивши, що позивач є власником квартири, щодо якої існує незняте обтяження (арешт), не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Outcome: approved