Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

В травні 2023 року заявниця звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою, [ADDRESS] набутого на підставі (дублікату) договору дарування від 15 грудня 1976 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що їй на підставі (дублікату) договору дарування від 15 грудня 1976 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410, належить житловий будинок, який розташований за адресою, [ADDRESS] . При укладені договору дарування 15 грудня 1976 року була допущена помилка, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. Так, в договорі дарування було зроблено помилку та невірно зазначено адресу житлового будинку, а саме: [ADDRESS] замість вірного, [ADDRESS] . 22 грудня 2022 року, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] . 28 грудня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Александрук Г.В. винесено рішення №65958827, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/серія, номер паспорту/УНЗР 1801200281/006654642/19490425-02684. Рішення державного реєстратора мотивовано тим, що у словнику вулиць населеного пункту Дніпро Державного реєстру прав відсутня вулиця з найменуванням «Васильковська», що стало підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Вважає, що причина неправильного написання адреси будинку є використання російської мови у той період, а це 70-ти роки минулого століття, та було зазначено « [PERSON] », замість україномовного використання « [PERSON] », чим зроблено і описку. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме (дублікату) договору дарування від 15 грудня 1976 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410. На підтвердження своїх вимог надала лист КП «ДНІПРОВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» за №6234 від 22.08.2022 року згідно, якого станом на 31.12.12 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про реєстрацію права власності за гр. [PERSON] . А, також, технічній паспорт виготовленим за станом на 18.03.1988 року, технічним паспортом виготовленим станом на 15 грудня 2022 року, витягом з реєстру будівельної інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Таким чином, з метою надання їй можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, є необхідність встановити факт належності [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою, [ADDRESS] набутого на підставі (дублікату) договору дарування від 15 грудня 1976 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410. В судове засідання заявниця не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, а її заяву задовольнити. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір дарування, жилого цегляного будинку, з жилою цегляною прибудовою загальною площею 36,9 з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: в [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори (а.с. 7). Відповідно до листа від 22.08.2022 року №6234 Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР «Про надання інформації» вбачається, що станом на 31.12.12 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про реєстрації права власності за гр. [PERSON] (ім`я зазначено згідно правовстановлювального документу) на підставі договору дарування від 15.12.1976 року, посвідченого Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №328 за реєстровим №70 (а.с. 8). Тобто, за [PERSON] , зареєстровано право власності саме за адресою: [ADDRESS] , саме за якою вона просить у заяві встановити факт належності житлового будинку. За частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Згідно з статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Отже, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить установити та з якою метою. Встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд встановив, що звертаючись до суду, заявниця просила встановити факт, що має юридичне значення: належності [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою, [ADDRESS] набутого на підставі (дублікату) договору дарування від 15 грудня 1976 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3410. У заяві заявником зазначено, що встановлення факту належності [PERSON] житлового будинку розташованого за адресою, [ADDRESS] потрібно для можливості їй вільно розпоряджатися власністю. Однак, суд не вбачає підстав для встановлення вказаного факту, оскільки за [PERSON] вже зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою БТІ (а.с. 8). Тобто, не потребує встановлення судом юридичного факту для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника. Крім того, суд зазначає, що в першому та другому пункті прохальної частини заяви, заявник просить прийняти та задовольнити заяву про встановлення факту належності праваустановчого документа, проте просить встановити факт належності їй житлового будинку, а не документа. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту належності житлового будинку, у зв`язку з неналежним способом захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed