Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», в якому просить зобов`язати відповідача повернути майно, що було передано у якості застави, а саме: ланцюг з хрестиком, 585 проби, вагою 5,1 г.; підвіс, 585 проби, вагою 0,97 г.; каблучку з камінцем, 585 проби, вагою 1,56 г.; обручку, 585 проби, вагою 2,86 г.; сережки, 583 проби, вагою 2,89 г.; каблучку з камінцями, 585 проби, вагою 1,76 г. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 04\~лютого 2022\~року між\~нею та\~АТ «Акцент-Банк»\~було укладено\~кредитний договір\~під заставу\~дорогоцінного металу\~№A266ZL1357716439792578992\~у формі\~заяви про\~приєднання до\~зазначеного договору.\~Відповідно до\~умов договору\~сума кредиту\~склала 4400,00\~грн.\~з процентною\~ставкою 0,25%\~в день.\~Строк дії\~договору 31\~день,\~тобто до\~07.03.2022\~року.\~У якості\~предмета застави\~за договором\~банком було\~прийнято виріб\~із золото,\~а саме\~ланцюг з\~хрестиком,\~585\~проби вагою\~5,1\~г.\~В подальшому,\~14\~лютого 2022\~року між\~нею та\~АТ «Акцент-Банк»\~було укладено\~ще один\~кредитний договір\~під заставу\~дорогоцінного металу\~№A266ZL135771644849887383,\~відповідно до\~умов якого\~сума кредиту\~склала 10\~031,00\~грн.\~Розмір процентів\~за кредитом\~0,25%\~в день.\~ Строк\~дії договору\~ 31\~день,\~тобто до\~17.03.2022\~року включно.\~У якості\~предмета застави\~банком було\~прийнято вироби\~із золота,\~а саме: підвіс, 585 проби, вагою 0,97 г.; каблучку з камінцем, 585 проби, вагою 1,56 г.; обручку, 585 проби, вагою 2,86 г.; сережки, 583 проби, вагою 2,89 г.; каблучку з камінцями, 585 проби, вагою 1,76 г. 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України у країні було введено воєнний стан. Зазначає, що з перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації банки припинили свою діяльність. Вказує, що після спливу строку повернення кредиту була готова повернути кошти за умовами кредитних договорів у визначеному розмірі та отримати назад у володіння своє майно у виді виробів із дорогоцінного металу, однак не мала змоги це зробити, оскільки відділення банку не працювало. Зв`язатись з представником банку позивачу вдалось лише 03.02.2023 року, однак у телефонній розмові їй повідомили, що інформації про діючий договір кредитування під заставу дорогоцінного металу немає. Крім того, зазначає, що введення військового стану на території України є форс-мажорною обставиною відповідно до висновку Торгово-промислової палати України, а отже не виконання зобов`язання у вказаний в договорі строк не є порушенням внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Вважає, що з боку відповідача порушено її права як споживача фінансових послуг, а отже позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі та повернути майно, передане у заставу за кредитними договорами. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Так, зазначає, що між позивачем та АТ «Акцент-Банк» дійсно укладались два кредитні договори строком до 07.03.2022 року та 17.03.2022 року. Однак, позивачем було порушено умови вказаних договорів та не погашено заборгованість у визначенні строки. Відповідно до умов договору, банк після закінчення строку кредитування пролонгував кредит на 10 днів, по закінченню якого звернув стягнення на предмет застави. Після звернення стягнення на заставу, банком було проведено реалізацію вказаного предмету застави до Державної Скарбниці України, як лому дорогоцінного металу. Зазначає, що відповідно до умов кредитних договорів вказано банківський рахунок на який проводиться погашення кредиту, тому посилання позивача на те, що відділення банку було зачинено, не має сенсу, оскільки позивач могла погасити заборгованість шляхом перерахування коштів на реквізити банку, вказані у договорі, не виходячи при цьому з дому. Крім того, вважає, що позивач могла звернутись до будь-якого банку чи банківського терміналу для погашення заборгованості. Крім того, щодо посилання позивача на форс-мажорні обставини, зазначає, що дійсно, вказані обставини могли мати місце через військові дії російської федерації, однак позивач повинна була довести наявність відповідних обставин у відповідності до умов кредитного договору шляхом звернення до банку з заявою, в якій зазначити про дані обставини, однак останньою цього вчасно зроблено не було. Також вказує, що позивач так і не сплатила банку кошти, які були надані у кредит, наразі заборгованість погашена за рахунок коштів, отриманих від реалізації предметів застави. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 10.04.2023 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 04.02.2022 року між [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») укладено кредитний договір у формі заяви про приєднання до умов надання кредиту під заставу дорогоцінного металу №A266ZL1357716439792578992. Відповідно до умов Договору, сума кредиту складає 4400,00 грн., процентна ставка 0,25% в день, розмір процентів за користування кредитом 341 грн., загальна сума до повернення, з урахуванням суми кредиту та процентів становить 4741 грн., строк кредиту 31 день, з 04.02.2022 року по 07.03.2022 року. У якості застави за вказаним договором [PERSON] передано Банку золотий ланцюг з хрестиком, 585 проби, вагою 5,1 г. Крім того, 14.02.2022 року між [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») укладено кредитний договір у формі заяви про приєднання до умов надання кредиту під заставу дорогоцінного металу №A266ZL135771644849887383. Відповідно до умов Договору, сума кредиту складає 10\~031,00 грн., процентна ставка 0,25% в день, розмір процентів за користування кредитом 777,40 грн., загальна сума до повернення, з урахуванням суми кредиту та процентів становить 10\~808,40 грн., строк кредиту 31 день, з 14.02.2022 року по 17.03.2022 року. У якості застави за вказаним договором [PERSON] передано Банку підвіс, 585 проби, вагою 0,97 г.; каблучку з камінцем, 585 проби, вагою 1,56 г.; обручку, 585 проби, вагою 2,86 г.; сережки, 583 проби, вагою 2,89 г.; каблучку з камінцями, 585 проби, вагою 1,76 г. Пунктом 10 Договору передбачено, що у разі неповернення у встановлений термін суми кредиту, Банк в праві після закінчення пільгового періоду пролонгувати Договір на строк до 10 днів, по закінченню якого Банк має право звернути стягнення на предмет застави (зазначений в Додатку №1 до Заяви) і реалізувати його в порядку, визначеному Банком, якщо законодавством не передбачено інший порядок реалізації. Банком виконані взяті на себе зобов`язання щодо видачі кредиту на суму 4400,00 грн. та 10\~031,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 04.02.2022 року та від 14.02.2022 року, наявними в матеріалах справи. Пунктом 1-1\~ч.1\~ст.1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено,\~щодоговір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що не мала можливості виконати зобов`язання у строк, передбачений Договором, через настання форс-мажорної обставини, а саме введенням в Україні воєнного стану внаслідок збройної агресії з боку російської федерації. Так, відповідно до Листа від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до ст.629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 12 Кредитного договору передбачено, що сторона договору звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень того, що позивач зверталась до Банку з повідомленням про настання форс-мажорних обставин, що було б підставою для звільнення останньої від відповідальності за порушення зобов`язання у виді повернення грошових коштів, наданих Банком у кредит. Крім того, у п.8 Договору зазначений номер рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам: [NUMBER] . Позивач була ознайомлена з умовами Договору, шляхом підписання останнього IVR дзвінком та веденням динамічного пароля, що свідчить про ознайомлення з дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Проте позивачем суду не було надано доказів того, що остання, як позичальник, виконала свої зобов`язання за кредитним договором, що слугувало б підставою для повернення майна, переданого у заставу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що банком правомірно задоволено свої вимоги кредитора шляхом звернення стягнення на предмет застави, оскільки взяті на себе зобов`язання позивачем виконані не були, доказів на виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту останньою не надано. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з наведеного та враховуючи те, що позивачем не надано доказів виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту, підстави для повернення майна переданого в заставу відсутні, суд приходить до висновку про відмовленні у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed