Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що між позивачкою та відповідачем у справі зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню дитину, яка проживає разом з позивачкою протягом двох останніх років. Відповідач є здоровим та офіційно працює, має постійний дохід, однак добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини у зв`язку з чим звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивачка не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані позивачкою письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батька утримувати малолітню дитину, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 вересня 2010 року, виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, між [PERSON] (а. с. 7), позивачкою у справі, та [PERSON] (а. с. 13, 14-16, 34-35), відповідачем у справі, зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 611 (а. с. 6). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 березня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, малолітній [PERSON] народився [INFO] , його батьком зазначений [PERSON] , відповідач у справі, матір`ю [PERSON] , позивачка у справі (а. с. 8). Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) № 53 від 16 жовтня 2023 року, виданої Виробничим управлінням житлово-комунального господарства ст. Усатово Нерубайської сільської ради, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38, 42). Стан здоров`я дитини та відповідача задовільні. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Оцінюючи вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд, згідно з положеннями статей 77, 79, 80, 82 ЦПК України вважає, що зазначені докази є належними, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивачка, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту окремого спільного проживання батьків. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати свою дитину є безумовним. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього дитини [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про його народження та не заперечувалося відповідачем, і цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що хоча відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON] ,проживаючи окремо, зобов`язаний утримувати свою дитину, яка не досягла повноліття та проживає разом з матір`ю, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивачки на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою та відповідачем не надано суду жодних доказів, підтверджуючих обставини, які відповідно до вимог ст. 182 СК України судом необхідно врахувати при визначенні розміру аліментів, тому суд визначає розмір аліментів на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги вказаних вище норм матеріального права, беручи до уваги проживання дитини разом з позивачкою, стан здоров`я і матеріальне становище дитини та відповідача, обов`язок відповідача, як батька дитини, утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та його подальші зміни в сторону збільшення, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини в розмірі зазначеному позивачкою, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи вищезазначені норми права, беручи до уваги встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, оскільки наявна справа про стягнення аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов наступного виноску. Судом встановлено, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи позивачка звільнена, оскільки до суду нею подано позов про стягнення аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно з п/п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з тексту позовної заяви позивачка звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів у вказаному розмірі, тому ціна позову складає 18000,00 грн. Беручи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, звернулася до суду із зазначеним позовом 01 квітня 2023 року, ціна позову складає 18000,00 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 1073,60 грн., оскільки вимоги позову підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 141, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial