Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] на праві приватної власності належать: однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,8 кв.м. та однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 34,70 кв.м.. Будинок [ADDRESS] має дев`ять квартир загалом. Він складається з двох літер: А і Б. Літера А, де розташована квартира позивачки складається з п`яти квартир. Крім цього, в будинку є один підвал загальною площею 17,4 кв.м.. Отже, позивачці та власникам інших квартир будинку [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності приміщення підвалу будинку [ADDRESS] . Зазначив, що відповідно до технічного паспорту на групу нежитлових приміщень по [ADDRESS] , підвал у будівлі літери А по [ADDRESS] , площею 17,4 кв.м, складається з коридору «1» площею 2,6 кв.м., підвалу «IV» площею 6,4 кв.м., підвалу «V» площею 8,4 кв.м.. Одним підвалом в даному будинку користується власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] , іншим - власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] .. Загальний вхід у підвальне приміщення відкритий, а на входах у підвальні приміщення «IV» та «V» встановленні двері, які зачиняються на замок відповідачами. Вказував, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні даним підвалом, зокрема: встановлено двері із замком на вході у підвальні приміщення, які постійно зачинені, підвал зайнятий їх особистими речами при цьому на неодноразові усні прохання звільнити частину підвалу та надати їй доступ відповідачі не реагують. На підставі викладеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив винести рішення яким усунути перешкоди [PERSON] перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю підвалом «IV» площею 6,4 кв.м. та підвалом «V» площею 8,4 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідачів надати ключі від дверей приміщення підвалу «IV» площею 6,4 кв.м. та підвалом «V» площею 8,4 кв. та стягнути судові витрати. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Кравчуком Д.В. подано відзив на позовну заяву згідно якого зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2000 року, що видане Чернівецькою міською радою на підставі розпорядження №34813 від 08.02.2000 року Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2007 року. Тобто частина квартири набута у приватну власність на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", інша частина в порядку спадкування. В зазначеній квартирі він проживає від народження, проживав разом з матір`ю, [PERSON] , яка померла [INFO] . Квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі житлового будинку, складається з двох житлових кімнат, кухні та санвузла. До приватизації квартира [ADDRESS] мала статус службової квартири, та згідно рішення №39/2 від 19.01.1999 року Виконавчого комітету Чернівецької міської ради виключена з числа службових. Вказаним вище рішенням також достовірно підтверджується той факт, що його матір, [PERSON] , працювала двірником у КЖРЕП -12 м. Чернівці більше 10 років. Частина підвалу «IV» площею 6,4 кв.м., якою користуються [PERSON] , залишилась йому у користування після смерті матері. Вона використовувала це підвальне приміщення за розпорядженням КЖРЕП-12 коли працювала двірником, та зберігала там свій інвентар який використовувала у роботі. В подальшому після звільнення вказане приміщення використовувалось для власних потреб сім`ї. Іншим підвальним приміщенням «V» площею 8,4 кв.м. користується відповідач [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] . Також зазначив, що у провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці вже перебувала аналогічна справа №725/8263/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, де предметом позовних вимог було усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням в будинку [ADDRESS] . Під час судового розгляду вказаної справи з допиту свідка [PERSON] судом було встановлено, що вона та [PERSON] , користуються частинами підвалу (кожен своєю), які були розділені під час капітального ремонту в 1964-1965 роках. Крім того, пояснила, що була комісія із ЖЕКу та під час огляду підвального приміщення встановила, що вказане підвальне приміщення не можливо розділити по іншому, оскільки у ньому знаходяться мережі водопостачання та каналізація. Також вказала, що позивачка [PERSON] користується підвальним приміщенням в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка [PERSON] користується підвальним приміщенням в будинку в будинку [ADDRESS] . Також пояснила, що [PERSON] користується тільки своєю частиною підвального приміщення. Будь-яких перешкод позивачці у користуванні підвальним приміщенням відповідач не чинить. Вважає, що твердження позивачки, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні підвалом, що встановлено двері із замком на вході у підвальні приміщення, які постійно зачинені, підвал зайнятий їх особистими речами, є викривленими та не відповідають дійсним обставинам справи. Спірне підвальне приміщення в будинку [ADDRESS] складається з коридору та двох підвалів. Коридор літ. «І» площею 2,6 кв.м. є загальним коридором та надає доступ до підвалу літ. «IV» площею 6,4 кв.м., яким користуєтьсь [PERSON] , та підвалу літ «V» площею 8,4 кв..м., яким користується власник квартири [ADDRESS] [PERSON] .. Зазначив, що такий порядок користування приміщеннями підвалу у даному житловому будинку склався протягом досить тривалого часу, а саме протягом останніх сорока років та [PERSON] достовірно відомо про вказані обставини. Крім того, у приміщенні коридору літ. «І» площею 2,6 кв.м. знаходяться інженерні мережі водопостачання та водовідведення, які забезпечують водою та відвід каналізаційних стоків у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] цього житлового будинку. Також під час апеляційного розгляду цивільної справи №725/8263/21 позивачкою [PERSON] визнано той факт, що доступ до приміщення підвалу у будівлі літ. «А» по [ADDRESS] є вільним, приміщення не зачиняється про що зазначено у постанові суду від 31.01.2023 року. Оскільки [PERSON] проживає у житловому будинку по [ADDRESS] від дня свого народження, вона достовірно обізнана про порядок користування приміщенням підвалу та не проявляла жодних претензій з приводу користування спірним підвальним приміщенням до певного моменту часу, а саме звернення з позовом до суду позивачки [PERSON] є наслідком розгляду цивільної справи №725/2163/14, яка перебувала у провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці за його позовом з приводу самовільно влаштованої [PERSON] стіни у приміщенні загального коридору першого поверху площею 2,1 кв.м. між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Рішення суду у вказаній справі ухвалено 15.03.2016 року, набрало законної сили 13.04.2016 року. [PERSON] зобов`язано за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері в перегородці, розміщеній на площі розміром 2,1 кв.м в коридорі загального користування між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , та привести коридор у попередній стан. Враховуючи фактичні обставини та доводи, що викладені вище вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а також позивачка звернулась до суду поза строками давності, а тому вважає, що слід відмовити у задоволенні позову. Відповідачкою [PERSON] відзиву на позов не подавалось В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з підстав викладених у ньому. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кравчук Д.В. заперечували щодо поданого позову з підстав викладених у відзиві. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вже багато років склався такий порядок користування підвальними приміщеннями, а також те, що у позивачки є великий підвал у будинку по [ADDRESS] яким вона безперешкодно користується. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріли цивільної справи приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо заявленого у відзиві клопотання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Статями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому поданий [PERSON] позов є негаторним. Негаторний позов - позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується,\~оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У\~постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, допоки особа є власником нерухомого майна, тобто за нею зареєстровано право власності на це майно, вона не може бути обмежена в праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження цим майном. З огляду на викладене посилання відповідача на пропуск [PERSON] строку позовної давності є безпідставним. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст.391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 28 жовтня 2011 року, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 24 січня 2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. 6 грудня 2011 року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з частини квартири [ADDRESS] (а.с.8). Отже [PERSON] на праві власності належать квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Вайт Лаіонс» від 01.10.2021 року №257 будинок [ADDRESS] має дев`ять квартир загалом. Він складається з двох літер: А і Б. Літера А (де розташовані належні позивачці квартири) складається з 5 квартир. Крім цього, в будинку є один підвал загальною площею 18,9 кв.м. (а.с.9). При цьому згідно технічного паспорту на групу нежитлових приміщень по [ADDRESS] , виготовленого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2021 року, підвал у будівлі літера «А» по [ADDRESS] має площу 17,4 кв.м, та складається з коридору «І» площею 2,6 кв.м., підвалу «IV» площею 6,4 кв.м. та підвалу «V» площею 8,4 кв.м.. (а.с.10-11). Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2000 року, що видане Чернівецькою міською радою на підставі розпорядження №34813 від 08.02.2000 року Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2007 року (а.с.33-36). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , а в квартирі [ADDRESS] вже тривалий час ніхто не проживає (дані обставини встановлені в ході розгляду справи та учасниками не заперечувались). Також згідно поданого позову, відзиву та пояснень учасників справи встановлено, що підвальним приміщенням літ. «IV» площею 6,4 кв.м. користується власник квартири [ADDRESS] [PERSON] , а підвальним приміщенням літ. «V» площею 8,4 кв.м. - власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] .. Загальний вхід у підвальне приміщення та коридор літ. «І» площею 2,6 кв.м. відкритий, при цьому на входах у підвальні приміщення «IV» та «V» встановленні двері, які зачиняються на замок [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Згідно ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У відповідності до змісту ч. 2\~ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Згідно\~рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004, щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Таким чином підвал у будівлі літера «А» по [ADDRESS] , площею 17,4 кв.м, який складається з коридору літ. «І» площею 2,6 кв.м., підвального приміщення літ. «IV» площею 6,4 кв.м. та підвального приміщення літ. «V» площею 8,4 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності власникам всіх п`яти квартир будинку літ. «А» по [ADDRESS] в тому числі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з наведеного посилання та доводи відповідачів, як на підставу у відмові у позові на те, що такий порядок користування підвальними приміщеннями у даному будинку склався протягом тривалого часу (останніх 40 років), а також те, що [PERSON] має підвал у іншому будинку суперечить вимогам Закону, оскільки встановлення співвласниками будинку [PERSON] та [PERSON] порядку користування допоміжним приміщенням підвалу не припиняє права спільної сумісної власності всіх співвласників будинку на зазначені приміщення, в тому числі [PERSON] .. Більш того матеріали справи не містять доказів надання [PERSON] згоди на встановлення саме такого порядку користування приміщенням підвалу у будівлі літ. «А» по [ADDRESS] . Враховуючи викладене, встановлені в ході судового розгляду обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну\~правничу допомогу(ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 \~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню сплачений [PERSON] судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. в рівних частках по 536 грн. 80 коп. з кожного. Стосовно витрат\~на правничу\~допомогу,\~суд зазначає,\~що у\~відповідності до\~вимог ч.\~2-6\~ст.\~137\~ЦПК України,\~за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу судом встановлено, що позивачкою було фактично понесено 24\~350 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджено копією квитанції до прибуткового касового ордеру №000053. При цьому згідно Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 07.06.2023 року про надання правової допомоги встановлено, що до витрат включено послуги адвоката які ним надавались в період з 29.09.2021 року по 31.01.2023 року в рамках підготовки та розгляду іншої цивільної справи, а тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги та відповідно стягнуті з відповідачів. З огляду на викладене відшкодуванню підлягають витрати понесені виключно пов`язані з даною цивільною справою, що згідно наведеного Акту становить 6\~000 грн., які слід стягнути з відповідачів в рівних частках по 3\~000 грн. з кожного.

Outcome: approved