Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

05 листопада 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 03 червня 2009 року у справі задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON] [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2009 року та до її повноліття, на підставі якого було видано виконавчий лист та постановою відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання. Згідно відповіді начальника Менського районного відділу державної виконавчої служби від 07.04.2021 року № 19.10-32/7194 на адвокатський запит, станом на 01.04.2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 75 048, 58 гривень. На депозитному рахунку відділу знаходяться кошти в сумі 17 820, 22 гривень, які стягнуті з [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1784/09 від 23.06.2009 року. Також зазначено, що в ході проведення виконавчих дій, починаючи з 19.02.2010 року по теперішній час, із [PERSON] були стягнуті аліменти в сумі 27 012, 96 гривень та станом на 29.07.2021 року на депозитному рахунку відділу перебувають кошти в сумі 22 312, 96 гривень, що підлягають перерахунку [PERSON] та не витребувані стягувачем. В матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про місце знаходження та банківські реквізити стягувачки. Звертаючись до суду, Позивач зазначив, що кошти, які утримуються з [PERSON] фактично не спрямовуються за цільовим призначенням для утримання дитини є незатребуваними стягувачкою, а знаходяться на депозитних рахунках відділу ДВС. Проте, в цей же час, на Позивача накладаються усі обмеження, які можливо було застосувати до нього через наявність боргу по аліментам, до якого стягувачка не має заінтересованості. В той же час, Позивач має скрутне матеріальне становище, має ряд серйозних захворювань, у зв`язку з чим вимушений проходити медичні обстеження та лікування на що потрібні кошти. У зв`язку з чим, Позивач просив звільнити від сплати аліментів (в тому числі заборгованості по аліментах) на користь [PERSON] , що стягуються на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року цивільну справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року відмовлено Дарницькому районному суду м. Києва у визначенні підсудності розгляду цивільної справи. Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року матеріали цивільної справи передано до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. 13 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]. 23 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали виконавчого провадження № [NUMBER]. В судове засідання 25 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про поважність причин не явки суд не повідомив. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не надав. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на не явку відповідача до суду, який повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, відсутність відзиву та відсутність заперечень з боку позивача, суд проводить заочний розгляд справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Джанкойського міскрайонного суду АР Крим від 03.06.2009 року у справі № 2-1784/09р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2009 року та до повноліття. Постановою Відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції від 19 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом № 2-1784/09 виданого 23.06.2009 року. Листом Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 29.07.2021 року № 19.10-32/12155 на адвокатський запит від 25.06.2021 року на № 01-06/21 повідомлено, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа № 2-1784/09 виданого 23.06.2009 року Джанкойським міськрайонним судом АР Крим про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.03.2009 року і до її повноліття. В ході проведення виконавчих дій, починаючи з 19.02.2010 року по теперішній час із [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 27 012, 96 гривень. Станом на 29.07.2021 року на депозитному рахунку відділу перебувають кошти в сумі 22 312, 96 гривень, що підлягають перерахунку [PERSON] та не витребувані стягувачем. Постановою Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 01.09.2021 року про передачу виконавчого провадження, виконавче провадження № [NUMBER] передано до Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Постановою Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 08 вересня 2021 року прийнято виконавче провадження № [NUMBER]. Слід зазначити, що суд враховує ту обставину, що виконавчим листом № 2-1784/09 виданим 23.06.2009 року Джанкойським міськрайонним судом АР Крим про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, стягнення відбувалось починаючи з 31.03.2009 року та до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначав, що кошти, які утримуються з [PERSON] фактично не спрямовуються за цільовим призначенням для утримання дитини є незатребуваними стягувачкою, а знаходяться на депозитних рахунках відділу ДВС. Проте, в цей же час, на Позивача накладаються усі обмеження, які можливо було застосувати до нього через наявність боргу по аліментам, до якого стягувачка не має заінтересованості. В той же час, Позивач має скрутне матеріальне становище, має ряд серйозних захворювань, у зв`язку з чим вимушений проходити медичні обстеження та лікування на що потрібні кошти. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Зі змісту ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що Позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б давали змогу встановити, що дочка [PERSON] , [INFO] проживає з Позивачем [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) зазначено, що припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу положень ст. ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. У відповідності до ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таке право також регулюється Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 року № 1713 (надалі - Наказ № 1713). Тобто, належними та допустимими доказами, які б давали змогу встановити, що Відповідач (одержувач аліментів) не витрачає отримувані аліменти на дитину є відповідний висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину. Разом з цим, суд зазначає, що відповідний Висновок відсутній в матеріалах справи, що позбавляє суд встановити обставину, що Відповідач (одержувач аліментів) не витрачає отримувані аліменти на дитину. Слід зазначити, що наявність грошових коштів на депозитних рахунках відділу в сумі 22 312, 96 гривень, що підлягають перерахунку [PERSON] та не витребувані стягувачем, не дають підстави вважати, що одержувач аліментів не витрачав отримувані аліменти на користь дитини, а дає лише можливість встановити відсутність зв`язку державного виконавця з [PERSON] . Також, суд зазначає, що не приймає до уваги твердження Позивача про те, що останній з 2015 року мав ряд серйозних захворювань та те, що у Позивача є двоє неповнолітніх дітей, оскільки зазначені обставини є перш за все підставою для зменшення розміру аліментів, проте не є підставою для звільнення від їх сплати. Щодо вимог про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення . Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Позивач вказує, що через неспроможне матеріальне становище, його стан здоров`я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, він не має можливості оплачувати заборгованість по аліментам. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зазначені обставини не звільняє самого позивача від обов`язку сплачувати аліменти в повному обсязі, тим більш, що спільна дитина - [PERSON] є повнолітньою дитиною з 24.06.2022 року, а відтак заборгованість по щомісячним платежам по аліментам припинила нараховуватись з 24.06.2022 року, а тому суд не вбачає жодних правових підстав для звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів і відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed