Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1139684 від 07 вересня 2023 року (а.с.4-6), звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 261. Від шлюбу подружжя дітей не має. Позивач вказує, що починаючи з січня 2017 року сімейне життя між сторонами стало суттєво погіршуватись через те, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, життя, ведення сумісного домашнього господарства та через відсутність спільних інтересів. Також їх шлюбні відносини перестали мати порозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Всі ці обставини призвели до того, що у травні 2017 року між подружжям фактично були припинені шлюбні відносини та вони почали проживати окремо один від одного. Позивач зауважує, що відповідач не бажає розривати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану. Просить суд не надавати час на примирення. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та який зареєстрований 23 вересня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 261. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 12 вересня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила (а.с.17). В той же час, представником позивача адвокатом Бубновим Д.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1139684 від 07 вересня 2023 року, та який також належним чином повідомлений про день, час і місце проведення судового засідання (а.с.16, 18), було подано до канцелярії суду заяву, в якій представник позивача підтримує позовну заяву у повному обсязі та просить розглянути позовну заяву за відсутності\~як позивача,\~так і\~представника позивача.\~Проти ухвалення\~заочного рішення\~не заперечує (а.с.25). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, за останнім відомим місцем проживання відповідача, що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.22). Разом з тим, відповідач надіслав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.23-24). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON] », про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23 вересня 2011 року, відповідний актовий запис № 261 (а.с.10). Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а саме, у розмірі 536 грн. 80 коп., згідно квитанції № 3144-8517-2887-5849 від 07.09.2023 року, виданої АТ «Таскомбанк», оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с.3). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved