Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

06.06.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся позивач із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 25119,33 грн. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані наступним. 10 червня 2021 року між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено кредитний договір №241743008. 10.08.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №241743008. 20.10.2022\~року між\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено\~Договір факторингу\~№20102022,\~у відповідності\~до умов\~якого,\~ТОВ «Таліон\~Плюс» передає\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ТОВ «Таліон\~Плюс» права\~вимоги до\~боржників,\~вказаними у\~Реєстрі боржників. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до Договору. Відповідно до\~Реєстру прав\~вимоги №1\~від 21.10.2022\~року до\~Договору факторингу\~№201022\~від 20.10.2022,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 22872,60 грн., з яких: - 6800,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 16072,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 241743008 в розмірі 22872,60 грн. Крім того, 13 липня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір №07009-07/2021. 18.02.2022\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №18022022,\~у відповідності\~до умов\~якого,\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~передає ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~права вимоги\~до боржників,\~вказаними у\~Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до\~Реєстру боржників\~до Договору\~факторингу №18022022\~від 18.02.2022,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 2246,73 грн., з яких: - 1222,80 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1023,93 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 18.02.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором №07009-07/2021 в розмірі 2246,73 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в розмірі 25119,33 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно із ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій\~статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із частиною першою та другою ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 13 липня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір №07009-07/2021 (а.с.21-23). 18.02.2022\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №18022022,\~у відповідності\~до умов\~якого,\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~передає ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~права вимоги\~до боржників,\~вказаними у\~Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.24-27). Відповідно до\~Витягу з\~Реєстру боржників\~до Договору\~факторингу №18022022\~від 18.02.2022,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 2246,73 грн., з яких: - 1222,80 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1023,93 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.28). Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №07009-07/2021 від 13.07.2021 року щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконав, загальна заборгованість позичальника, яку просить стягнути ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» становить 2246,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.29). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №07009-07/2021 від 13.07.2021 року ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. З приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №241743008 від 10.06.2021 року у сумі 22872,60 грн. суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 10 червня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір кредитної лінії №241743008 (а.с.9-11). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до реєстру боржників №146 від 10.08.2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №241743008. Однак, письмових доказів на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за кредитним договором №241743008 від 10.06.2021 року до позовної заяви не долучив і клопотань відповідно до вимог ст.84 ЦПК України про витребування необхідних доказів не подавав. Крім того, представник позивача у заяві про усунення недоліків додатково зазначила, що договір факторингу №28/1118-01 був укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тобто ще до укладення 10.06.2021 року кредитного договору між факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] (а.с.51). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.12-13). У зв`язку із тим, що позивачем не підтверджено належними доказами факту переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №241743008 від 10.06.2021 року, то суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 22872,60 грн. за даним договором слід відмовити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору суд зазначає, що в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі\~ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог в сумі 240,06 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial