Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуює свої вимоги тим, що з 20 березня 2015 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] . Після розлучення [PERSON] виїхала до республіки Польща, залишивши сина на утриманні позивача. З початком збройної агресії росії проти України [PERSON] , на прохання позивача, забрала сина до Польщі, але вже на початку 2023 року привезла на Україну, повідомивши, що не має змоги його утримувати і виховувати. На даний час позивач самостійно займається вихованням та забезпеченням сина, мати спілкується з ним виключно в телефонному режимі, матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи те, що син знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач не бажає повертатися до України, останній вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить визначити місце проживання малолітнього сина разом з батьком по [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник служби у справах дітей Теплицької селищної ради Гижко О.Г. позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, із заявами, клопотаннями до суду не зверталася. Згідно з відповіддю з ЄДДР № 148009 від 17.07.2023 року, відповідач [PERSON] зареєстрована з 17.09.2018 року за адресою: [ADDRESS] , але 21.04.2023 року знята з реєстрації (а.с. 13). Відповідно до ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Тому судом здійснено оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання шляхом розміщення його на офіційному веб-сайті судової влади України. Так, відповідач є належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Враховуючи викладені вище обставини, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 20 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб. В даному шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №48 (а.с. 6). Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 року шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] з 21.04.2023 року знята з реєстрації на території Теплицької територіальної громади та фактично проживає у республіці Польща. На даний час малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, що підтверджується Витягом № 522 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 7). У своєму висновку служба у справах дітей Теплицької селищної ради Вінницької області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме інтересам дитини. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом, зокрема, взято до уваги довідку №113 від 05.05.2023 року, видану опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2», згідно якої учень вказаного закладу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайний, доглянутий. Батько дитини [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту зі школою, де навчається її дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 9). Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, [PERSON] , піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Задовольняючи позов,\~суд враховує\~те,\~що мати\~малолітньої дитини\~тривалий час\~перебуває за\~кордоном, участь у вихованні сина бере за допомогою мобільного зв`язку, жодних заперечень щодо позовних вимог суду не подала та жодним доказом не довела своє бажання встановити місце проживання дитини із нею. Оскільки дитині не виповнилося десяти років, суд вважає за можливе не з`ясовувати думку [PERSON] під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дитини. Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде більш сприятливим для [PERSON] , ніж визначення місця проживання дитини з батьком, не встановлено. За таких обставин, ураховуючи інтереси малолітньої дитини, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між його інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом з батьком, суд не вбачає підстав для відмови у позові. Мати дитини, яка має однакові права з батьком дитини, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Виходячи із обставин цієї справи, зважаючи на те, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що враховуючи вік та стать дитини, визначення місця її проживання у цій справі з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved