Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що з відповідачем 14 вересня 2017 року був укладений кредитний договір без номеру (далі за текстом Кредитний договір). За цим договором відповідачу був наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідачем [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 11 червня 2023 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 90272,91 грн. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 03 серпня 2023 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив від 05 жовтня 2023 року, в якому він вимоги позивача визнав частково, та просив позовну заяву задовольнити лише в частині стягнення заборгованості в розмірі 30835,17 грн.. Відповідач в своєму відзиві посилався на те, що під час підписання анкети-заяви банк ні з якими умовами та правилами його не ознайомив, також не надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням певного кредиту. Вказана обставина підтверджується відсутністю підпису відповідача під Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». [PERSON] вказує на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18). Також він зазначає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідач зрозумів та ознайомився і погодився з ними, під-писуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому відповідач вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані йому Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Крім того, [PERSON] вважає, що надані позивачем правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їхній мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту,чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Також відповідач [PERSON] стверджував, що в нього відсутній обов`язок сплачувати відсотки за користування кредитом, оскільки таке зобов`язання не передбачено анкетою-заявою, яку він підписав. Крім того, [PERSON] вказує, що за договором №б/н від 14 вересня 2017 року ним було взято у позивача в борг 1140120,22 грн., які він використовував у власних споживчих цілях, а повернуто 1109285,05 грн., які він сплатив в якості повернення кредиту, тобто його заборгованість перед банком складає лише 30835,17 грн.. Саме тому відповідач [PERSON] погодився із позовними вимогами лише частково. Копію відзиву відповідача [PERSON] позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав 09 жовтня 2023 року. Але у визначений судом в ухвалі про відкриття провадження в справі для позивача строк, останній відповідь на відзив не подав. В судове засідання з розгляду справи по суті позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Але разом з позовною заявою уповноважений представник позивача Гребенюк О.С. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому одночасно вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але разом із відзивом подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності на підставі поданого ним відзиву та матеріалів справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем [PERSON] 14 вересня 2017 року був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкета-заява позичальника, Пам`ятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також надала згоду про те, що ці заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Згідно з представленою позивачем довідкою [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого первісно був визначений на рівні 2700,00 грн., на платіжну картку № [NUMBER] . З часом кредитний ліміт був збільшений максимально до 75000,00 грн. До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем [PERSON] не підписані. Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 1.1.2.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що уразі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов`язується звернутися до Банку для розірвання договру і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У відповідності до пункту 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на кртці останнього місяця терміну її дії Банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів. Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що термін внесення мінмального обов`язкового платежу по Кредиту (далі платіж), а також овердрафту до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Складові мінмального обов`язкового платежу визначаються з урахуванням черговості погашення боргових зобов`язань, встановлених цими Умовами. Термін повернення кредиту становить 5 років. Як вбачається з витягу з Тарифів з обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», щомісячну базову процентну ставку встановлено на рівні 3,0%, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 30 днів за кожною тратою. З 01 січня 2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та базова процентна ставка в місяць становила 2,5%; за тратами, здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунками заборгованості станом на 31 серпня 2019 року, на 11 червня 2023 року, які надані позивачем разом з позовною заявою, та не заперечується самим відповідачем. З розрахунків позивача, станом на 11 червня 2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 90272,91 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 73721,27 грн. та заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими за користування кредитом 16551,64 грн. Однак, розраховуючи суму заборгованості, позивач не звернув увагу на те, що в анкеті-заяві позичальника від 14 вересня 2017 року процентну ставку не зазначено, а також в ній відсутні умови договору про зобов`язання щодо повернення кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 вересня 2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач [PERSON] і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов і Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані Банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який поданий позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 14 вересня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та відповідальності за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягненні з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 14 вересня 2017 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) та ін. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку кредитору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту. Як вже зазначено вище, за підрахунками позивача, наведеними у розрахунку заборгованості, станом на 11 червня 2023 року заборгованість [PERSON] по сплаті тіла кредиту складає 73721,27 грн. На обґрунтування наявної заборгованості позивачем надана виписка за договором, укладеним з [PERSON] , сформовану станом на 22 червня 2023 року щодо здійснених банківських операцій. Так, виписка охоплює період з 16 серпня 2017 року і по 22 червня 2023 року та відображає в собі банківські операції за картками, які згідно з довідкою Банку, були видані [PERSON] у цей період. Беручи до уваги встановлене під час судового розгляду право позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагати від відповідача [PERSON] виконати обов`язок повернути фактично отримані суми кредитних коштів, тобто тіло кредиту, суд проаналізував зміст банківської виписки, поданої позивачем, та встановив наступне. Так, за час виконання кредитного договору, укладеного 14 вересня 2017 року, який охоплюється періодом з 14 вересня 2017 року і по 01 січня 2023 року (остання дата в банківській виписці), позичальник [PERSON] використав кредитні кошти банку в загальному розмірі 1140120,22 грн. на власні потреби, як то придбання продуктів харчування, побутових товарів, зняття готівки, поповнення мобільного телефону тощо. За той самий час позичальник [PERSON] повернув на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом зарахування на картковий рахунок грошові кошти в загальному розмірі 1109285,05 грн., що свідчить про наявність заборгованості з боку [PERSON] перед позивачем в розмірі 30835,17 грн.. Дослідивши цей документ, суд дійшов висновку, що в ньому відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір наявної заборгованості по тілу кредиту, який вказаний позивачем у позовній заяві. Від так, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 73721,27 грн. Враховуючи вказані вище обставини, які були встановлені на підставі наявних матеріалів в справі, суд частково задовольняє позовну заяву в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30835,17 грн.. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 916,85 грн..

Outcome: partial