Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] про стягнення боргу та просить з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог: - стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборогованість у сумі 337500, 00 грн, що становить 12500, 00 доларів США, 3939, 08 грн. - 3% відсотки річних, 8206, 42 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами з кожного; - судові витрати покласти на відповідачів. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] надала в борг сину [PERSON] , грошові кошти у сумі 50000, 00 доларів США, що становить 1350000, 00 грн. відповідно до договору позики від 18.07.2015 року на строк до 31.12.2020 року та договору позики від 11.02.2020 року на строк до 31.12.2020 року. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до якої входить квартира [ADDRESS] та автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] . На час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] спільно із спадкодавцем ніхто постійно не проживав, але у нього залишилися наступні спадкоємці: - дружина [PERSON] ; - дочка спадкодавця від першої цивільної дружини [PERSON] - [PERSON] ; - дочка спадкодавця від другої дружини [PERSON] - [PERSON] ; - мати спадкодавця [PERSON] . Враховуючи те, що [INFO] позичальник [PERSON] помер та грошові кошти, що були позичені у позивача він, як позичальник повернути у зазначений час, а саме до 31.12.2020 року позивачу не зможе. 24.11.2020 року позивач пред`явила свої вимоги до усіх спадкоємців спадкодавця шляхом подачі вимоги (претензії) «Про пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» та внесла її до спадкової справи у 12-й Київській державній нотаріальній конторі за місцем знаходження спадкової справи [PERSON] . До цього часу грошові кошти у розмірі 1012500, 00 грн. від спадкоємців позивачу не надійшли. Окрім цього, просить стягнути проценти за користування чужими коштами та 3% річних. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року в задоволення заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2021 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито. 13.05.2022 року розпорядженням №271 здійснено повторний авторозподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 року справу прийнято до провадження судді Журибеди О.М. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2023 року поновлено судовий розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Богуцький І.О. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України зазначає, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми. Позивачем у справі на підтвердження укладення договорів позики додано копії розписки від 18.07.2015 року, відповідно до якої [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 675000, 00 грн., що еквіваленто 25000 доларв США, які зобов`язався повернути в строк до 30.12.2020 року та розписки від 11.02.2020 року, відповідно до якої [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 675000, 00 грн., що еквівалентно 25000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30.12.2020 року (том 1 а.с. 13,14). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики від 18.07.2015 року та від 11.02.2020 року. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] скористався наданими в борг грошовими коштами, проте зобов`язання належним чином за договором позики не виконав. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегоінального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.06.2020 року (том 1 а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належить померлому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.08.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., за реєстровим № 1538 (том 1 а.с. 30) та Витягом з Державного реєстру речових прав №42462680 від 25.08.2015 року (том 1 а.с. 31) та транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (том 1 а.с. 32-33). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем [PERSON] на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 24.11.2020 року [PERSON] на адресу 12 Київської державної нотаріальної контори була надіслана претензія про пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та внесення до спадкової справи (том 1 а.с. 15-16). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до матеріалів спадкової справи №580/2020 року, яка була витребувана ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва, заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] подали мати - [PERSON] , донька [PERSON] , законним представник якої [PERSON] , дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] . Отже, судом встановлено, що відповідачі у встановленому законом порядку та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 615/473/20 від 24.11.2021 року. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи предмет спору усправі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21), від 22 червня 2022 року у справі № 592/8474/20 (провадження № 61-4657св21) та від 5 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20 (провадження № 61-5934св22). Матеріалами справи підтверджується, що позивачем [PERSON] пред`явлено свої вимоги до спадкоємців померлого через нотаріуса в строк, встановлений ст.1281 ЦК України. Як вже було зазначено вище, судом встановлено наявність порушеного права позивача на повернення коштів в розмірі 50000, 00 доларів США, що становить 1350000,00 грн., відповідно до договорів позики від 18.07.2015 року та від 11.02.2020 року. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача [PERSON] , що відповідачеві [PERSON] та [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] не було відомо про взяття чоловіком [PERSON] у матері таких коштів у борг за борговими розписками або договорами позики та те, що останні мають ґрунтовні підозри щодо дійсності складання вказаних розписок [PERSON] , оскільки дані посилання в ході розгляду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та окрім цього, судом встановлено, що [PERSON] під час провадження у справі про розірвання шлюбу (справа №759/15998/18) через свого представника надав як доказ до відзиву на позовну заяву, розписки про отримання коштів від 18.07.2015 року. Тобто, [PERSON] визнав свої боргові зобов`язання перед кредитором. У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц Верховний Суд зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц Верховний Суд вказав, що «встановивши, що за спадкодавцем зареєстроване нерухоме та рухоме майно, суди дійшли помилкового висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя належало рухоме чи нерухоме майно. Суди під час вирішення спору не встановили обставин, що мають значення для справи на підставі належних та допустимих доказів, не надали належної правової оцінки усім доказам у сукупності та залишили поза увагою, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». У постанові від 18 вересня 2019 року справі № 336/7643/18 Верховний Суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, суди не дослідили наявність обставин, якими банк обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживав разом із боржником на час відкриття спадщини.З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався на обґрунтування своїх вимог та вказав, що суди фактично не розглянули позов про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, залишили спір невирішеним. У справі № 306/2000/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вирішуючи спір по суті, суди не з`ясували правовий статус будинку, хто є його власником та чи увійшов цей будинок до спадкового майна, таким чином не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не перевірили належно доводи банку, формально відмовили у задоволенні його позову, констатувавши факт недоведеності одержання відповідачем в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна через відсутність даних про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів та обґрунтованих заперечень щодо вартості спадкового майна суду не надали, то з них на користь позивача підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця [PERSON] по 337500, 00 грн., що становить 12500, 00 доларів США з кожного. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: partial