Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути\~ з відповідача на його користь 7499,00 грн. недоплаченої матеріальної допомоги та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що він з 14.08.1997 працював у структурному підрозділі «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, а з 07.02.2020 слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду колісо-роликової дільниці. За період з 2017-2021 роки йому надавалася щорічна тарифна відпустка та він користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка відповідно до умов колективного договору мала складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Однак, відповідач порушуючи його права, здійснював виплату матеріальної допомоги не у повному обсязі, так за 2017 рік недоплата склала 1095,00 грн., за 2018 рік недоплата склала 1421,75 грн., за 2019 рік недоплата склала 1545,50 грн., за 2020 рік недоплата склала 1976,75 та за 2021 недоплата склала 1460,00 грн. Таким чином загальна сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 7499,00 грн., у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. Ухвалою судді від 26.07.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 51). 13.09.2023 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є вирішення питання про порушення законних прав та інтересів позивача через недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі, не менше мінімальної заробітної плати, як це було раніше передбачено Колективним договором, тобто цей спір виник з підстав виконання (невиконання) колективного договору, а тому відповідно до п. «в» ч.1\~ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», цей спір є колективним трудовим спором. Тому вказана справа взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, пунктом 3.1.15 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» ДП «Придніпровська залізниця» встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Після внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5розділу II\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України»\~№ 1774-УІІІ\~від 06.12.2016 зазначено: «Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Тому представник відповідача вважав, що вимога про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі не менше мінімальної заробітної плати, не відповідає вимогам п. 3, 5розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вказувала, що відповідач не погоджується зі стягненням з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн, вважає неспівмірним і таким, що підлягає зменшенню. Вважає, що дана справа не може бути визнана справою значної складності, що потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, оскільки представник позивача неодноразово зверталася до районних судів міста Кривого Рогу, обставини у всіх справах є однаковими, позовні вимоги обґрунтовані одними і тими ж доказами, у позовній заяві зазначено одні й ті ж самі аргументи, відмінність цих справ полягає лише у ціні позову. У зв`язку з чим вважає, що час, витрачений адвокатом на вивчення документів та підготовку позовної заяви не може бути значним, оскільки цей шаблон позову використовується адвокатом Товкун А.В. по всім справам цієї категорії тільки з незначними правками. У зв`язку з вищевикладеним просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, зменшити розмір суми витрат на правову допомогу (а.с. 58-60). Позивач та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі (а.с. 63). Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просила справу розглядати за її відсутності (а.с. 58-60). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14.08.1997 працював у структурному підрозділі «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, а з 07.02.2020 слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду колісо-роликової дільниці, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13-16). У періоди з 12.07.2017 по 10.08.2017, з 15.10.2018 по 14.11.2018, з 17.12.2019 по 19.01.2020, з 13.08.2020 по 12.09.2020, з 17.06.2021 по 18.07.2021 позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка, про що зазначала в позові позивач та не спростовано відповідачем. Відповідно наданих суду розрахунків заробітної плати позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: 2017 рік 2105,00 грн., 2018 рік 2301,25 грн, 2019 рік 2627,50 грн., 2020 рік 2746,25 грн., 2021 рік 4540,00 грн. (2837,50 грн. + 1702,50 грн.) (а.с. 17,18,19,20,21,22). Згідно\~ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до\~ст. 13 КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом п. 3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, укладеного між адміністрацією відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» ДП «Придніпровська залізниця» та первинною профспілковою організацією відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона», прийнятого на конференції трудового колективу 19.03.2015 року, який є чинним станом на час виникнення спірних правових відносин, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 23-28). На виконання вказівки 29.03.2017 №Ц/-25/713-17 за підписами голови правління ПАТ «Укрзалізниця» В. Балчуна, члена правління ПАТ «Укрзалізниця» Ж. Марченка та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України В. Бубняка, керівництво структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця», в особі начальника Рипнюка В.П., та первинна профспілкова організації, в особі голови ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» Букши Ю.М., постановили спільну Постанову за №368, за №Пр/13 від 14.04.2017, якою вирішили застосовувати з 01.04.2017 у діючому колективному договорі СП «Вагонне депо Мудрьона» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с. 29). Відповідно до спільної постанови в.о. начальника СП «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця» Веклича М.В. та голови первинної профспілкової організації ВСП «Вагонне депо Мудрьона» Букши Ю.М. за №Пр-3 від 16.06.2021, постановлено внести зміни до колективного договору СП «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме: п. 3.1.15. перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам вагонного депо щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік за письмовою заявою працівника матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року» (а.с. 35). Пунктом 1.4. Колективного договору визначено, що зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджується на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, а всі інші - на конференції трудового колективу. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництвом СП «Вагонне депо Батуринська» РФ «Придніпровська залізниця» та первинною профспілковою організацією за №368, за №Пр/13 від 14.04.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. За Законом України «Про державний бюджет України на 2017рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1684,00 грн., з 01 грудня 2017 року\~1762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн., 2105,00 грн., 2202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1841,00 грн., з 01 грудня 2018 року\~1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Законом України\~«Про державний бюджет України на 2019рік» встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня\~2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року\~2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року\~5000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~2481 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 4540,00 грн., 4758,00 грн. та 4962,00 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~6500,00 грн. Таким чином, прийняття 14.04.2017 спільної Постанови керівництвом ВСП «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця» та первинною профспілковою організацією за №368, за №Пр/13 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні адміністрації та профкому депо, а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва ВСП «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця» та первинної профспілкової організації за №368, за №Пр/13 від 14.04.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.15. Колективного договору. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п.3.1.15. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2015-2016 роки, укладеного між ВСП «Вагонне депо Мудрьона», в особі начальника Рипюка В.П., та головою ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» Бакуша Ю.М., прийнятого на конференції трудового колективу 19.03.2015, який є чинним станом на 2021 рік, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п.3.1.15. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята за вказівкою 29.03.2017 №Ц/-25/713-17 за підписами голови правління ПАТ «Укрзалізниця» В. Балчуна, члена правління ПАТ «Укрзалізниця» Ж. Марченка та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України В. Бубняка, керівництво структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця», в особі начальника Рипнюка В.П., та первинна профспілкова організації, в особі голови ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» Букши Ю.М., постановили спільну Постанову за №368, за №Пр/13 від 14.04.2017, якою вирішили застосовувати з 01.04.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», та у подальшому спільна в.о. начальника СП «Вагонне депо Мудрьона» РФ «Придніпровська залізниця» Веклича М.В. та голови первинної профспілкової організації ВСП «Вагонне депо Мудрьона» Букши Ю.М. за №Пр-3 від 16.06.2021 про застосування замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року», прийняті з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягають застосуванню при визначенні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п. 3.1.15. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент надання допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у відповідні роки, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік відповідно, тому суд приходить висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2017-2021 роки в розмірі 7499,00 грн., що складається з: 1095,00 грн. за 2017 рік (3200,00 грн.\~- 2105,00 грн.); 1421,75 грн. за 2018 рік (3723,00 грн.\~ 2301,25 грн.); 1545,50 грн. за 2019 рік (4173,00 грн.- 2627,50 грн.); 1976,75 грн. за 2020 рік (4723,00 грн.\~- 2 723,00 грн.); 1460,00 грн. за 2021 рік (6 000,00 грн.\~- 4540,00 грн.(2837,50 грн.+ 1702,50 грн.). При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір між сторонами виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, а відтак цей спір є колективним, до яких застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено\~Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду від 01.10.2019 року у справі № 916/2721/18, від 29.05.2019 року у справі № 479/58/29 та в ухвалі Верховного Суду України від 07.05.2009 року у справі № 6-22269св08. Відповідно до ст.1\~ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, у постанові Верховного суду від 29.05.2019 року у справі №479/58/29 на яку у скарзі посилається відповідач, спір виник при трудових конфліктах двох юридичних осіб, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження по справі, вказавши на те, що оскільки спір виник при трудових конфліктах двох юридичних осіб, де має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, а безпосереднє вирішення у судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено. Позиція суду першої інстанції була підтримана судами апеляційної і касаційної інстанцій, проте у даному випадку спір виник між працівником і роботодавцем щодо недоплати матеріальної допомоги на оздоровлення через порушення умов п. 3.1.5 Колективного договору. За таких обставин, в даному випадку спір виник саме через порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки, позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Частиною 1статті 133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3статті 133\~ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137\~ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., надавши при подані позову до суду договір про надання правової допомоги № 14/07 від 14.07.2023, укладеного між адвокатом Товкун А.В. та Стрибайлом С.С. (а.с. 42-46), копію ордеру (а.с. 41), акт № 1 про надання правової допомоги від 14.07.2023 (а.с. 47), оригінал квитанції № 3254086 від 14 липня 2023 року про сплату витрат за правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. (а.с. 48), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 49). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Така правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Представник відповідача в обґрунтування заперечень щодо сплати витрат на правничу допомогу зазначала про неодноразове звернення адвоката Товкун А.В. до районних судів міста Кривого Рогу та Дніпропетровської області, при цьому, враховуючи ідентичність поданої позовної заяви до вже розглянутих судом справ, за якими стягнуто ви\-трати на правничу допомогу, тому підготовка правової позиції, аналіз судової практики, які входять до складання позовної заяви в акті № 1 від 14.07.2023 року про надання пра\-вової допомоги, не є доцільними. Тому витрачений час на вивчення документів та підготовку позовної заяви не можу бути значним, а отже розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню. Однак, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. є співмірними з ціною позову, з обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову, тому враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved