Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

28 лютого 2023 року позивач - [PERSON] (в особі представника - адвоката Радченко-Онатій Н.М.) звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою про визначення місця проживання дитини. Позовну заяву мотивувала тим, що [INFO] у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] . Дитина - [PERSON] проживав та проживає разом з мамою [PERSON] . Дитина проживає з народження і на даний час за місцем реєстрації позивача, яка повністю займається фізичним та духовним розвитком [PERSON] . Позивач може утримувати дитину на належному рівні, оскільки остання працює у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Позивач із відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували, будь-які відносини припинилися майже одразу після народження дитини. Відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Відповідач житла власного не має, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Проте наявні обтяження зареєстровані 12.12.2016 Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м.Києві - арешт усього майна. Вищевикладене свідчить, що відповідач не зможе забезпечити дитині належні умови для проживання та навчання. Позивач любить свого сина, з початку народження лише вона піклувалася про нього і спроможна забезпечити його всім необхідним. У позивача нормований робочий день, з роботодавцем у неї укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій, пов`язаних з материнством. Вважає, що відповідач не зможе забезпечити дитину належними умовами для виховання, так як він взагалі не виявляє бажання займатися вихованням дитини, позивач у свою чергу без згоди батька не може оздоровлювати дитину за кордоном, а запитати дозвіл к батька не можливо, оскільки даних про батька у матері немає. Позивач, як мати малолітнього сина [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психологічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої дитини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 року головуючим суддею по даній цивільній справі визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року позовну заялишено без розгляду з наданням позивачу строку для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначенно підготовче засідання по справі. 17.03.2023 на електронну адресу суду від представника позивача - адвоката Радченко-Онтій Н.М. надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради. Ухвалою суду від 05.04.2023, що занесена до протоколу судового засідання клопотання представника позивача задоволено - залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради. 09.10.2023 на електронну адресу суду від Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому зазначено, що одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник повідомлялися про день та час розгляду справи належним чином. В судове засідання, призначене судом на 17.10.2023 року позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача - адвоката Бурчака В.С., надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити. Відповідач відзиву до суду не подав, в судові засідання не з`являвся, про дату час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, відзиву та клопотань до суду не подавав. Третя особа без самостійних вимог- представник Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. [INFO] у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] , про що відповідно було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] виконавчим комітетом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.10.2013. Відповідно до довідки №13 від 01.02.2023, наданої закладом освіти, який відвідує дитина - Козаровицька гімназія Димерської селищної ради, [PERSON] проживає в неповній родині, хлопчика мама виховує одна, приводить і забирає дитину сама. Активну роль у вихованні приймає бабуся. Створені комфортні умови для проживання дитини. [PERSON] забезпечений усім необхідним для навчання. Для дистанційного навчання в нього є ноутбук та телефон. Мати, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/860/22 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] . Позивач може утримувати дитину на належному рівні, оскільки остання працює у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, що підтверджується Довідкою-витягом щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2013 по 2022 рік. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України: Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивачка позитивно характеризується, має стабільний дохід, забезпечена житлом, придатним для нормального виховання та розвитку дитини, бажає визначити місце проживання сина з собою. У своєму висновку Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, на комісії з питань захисту прав дитини від 31.05.2021 №196, Орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на засіданні комісії з захисту прав дитини [PERSON] підтвердила свій намір і бажання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з мамою. Тому враховуючи думку представника позивача, враховуючи висновок Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд проходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення відповідає найкращим інтересам дитини. За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved