Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Представник позивача просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 708 грн., інфляційні втрати 15\~440,44 грн., 3% річних 2\~670,27 грн. та судові витрати. 19.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний кредитний договір № 4490060 про надання споживчого кредиту. Сторони погодили істотні умови договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит в сумі 14850 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Строку дії кредитного договору, на підставі пункту 4.3. кредитного договору було авто пролонговано. Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед кредитором 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором, щодо відповідачки. Заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 14850 грн. - тіло кредиту та 33858 грн. - нараховані проценти, всього 48708 грн. Також, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У судове засідання представник позивача не з`явився, заявив про розгляд справи\~\~у його відсутність, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив не подала, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 19.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] , укладено електронний договір № 4490060 про надання споживчого кредиту в сумі 14 850 грн., які були зараховані на платіжну картку «№ [NUMBER] » (а.с. 14). Строк кредитування складав 30 днів. Процентна ставка в день за користування кредитними коштами складає 1,90%. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору знижена процентна ставка 1,425% в день. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М797828». (а.с. 47-51). Згідно п.4.3. Кредитного договору визначено порядок автопролонгації. Згідно п. 4.3.1 Кредитного договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Також, 19.07.2021 відповідачкою було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту (а.с. 60-63). З довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 14-15) вбачається, що 19.07.2021 року на платіжну карту № [NUMBER] перераховано 14 850 грн. кредитних коштів. Позичальником не виконані зобов`язання щодо погашення суми кредиту та сплати відсотків за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.05.2022 року становить: 14\~850 грн. заборгованість за тілом кредиту та 33\~858 грн. заборгованість за відсотками (з 19.07.2021 року по 16.11.2021 року), що підтверджується наданими позивачем Карткою обліку Договору (а.с. 52-59). 03.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги заборгованості за договорами кредиту ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 29-33). Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022 року, ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» набуло право вимоги та всі права кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 4490060 (а.с. 66). Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4490060 згідно якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит в сумі 14 850 грн. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; В абзаці другому частини другої\~статті 639 ЦК України\~визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення права вимоги, відповідачці було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с. 46). Щодо позовної вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 15\~440,44 грн. за період з грудня 2021 року по червень 2023 року включно та 3% річних в сумі 2\~670,27 грн. за період з 17.11.2021 по 15.09.2023, які позивач просить стягнути з відповідачки за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по червень 2023 року та 3% річних в період з 24.02.2022 року по 15.09.2023 року. Отже, стягненню підлягають нараховані позивачем на прострочену заборгованість 3% річних лише за період з 17.11.2021 року по 23.02.2022 рік (98 кількість днів прострочення) в сумі 119,61 грн. = (14\~850 х 3) : 100 : 365) х 98. Також, підлягають стягненню нараховані позивачем на прострочену заборгованість інфляційні втрати лише за період з грудня 2021 року по січень 2022 року, в сумі 925,45 грн. Інфляційні втрати за грудень 2021 року складають 292,25 грн. = 0,6 х (48708 : 100) Інфляційні втрати за січень 2022 року складають 633,2 грн. = 1,3 х (48708 : 100) Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2\~147,2 грн., та враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на 74,46 % ((49753 грн.(48708+119,61+925,45) х 100 : 66\~818,71 грн.(48708+15440,44+2670,27)), а відтак з урахуванням\~розміру задоволених вимог відшкодуванню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 1\~598,81 грн. (2147,2 грн. : 100 х 74,46%), які стягуються відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн., який є завищеним. Разом з тим, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, в сумі 4 0000 грн.

Outcome: partial