Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивачі звернулись\~до суду\~з названим\~позовом та\~просять постановити рішення, яким визнати за ними права власності на частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: - за кожним із позивачів на 1/6 частину вищезазначеного будинку як за членами колишнього колгоспного двору; - за позивачем [PERSON] на частину будинку як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги позивачі мотивують тим,\~що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №13 від 09.02.2023 року, виданою Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області. Однак, при зверненні до державного реєстратора для реєстрації права власності на свої частки - позивачам було відмовлено в зв`язку з відсутністю достатніх правоустановчих документів. Так само й нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] в зв`язку з відсутністю достатніх правоустановчих документів, що є порушення її права власності. Вказані обставини стали приводом для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 10.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду. Приватним нотаріусом Агбун М.І. на виконання вимог ухвали суду надано спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 21.07.2023 року підготовче засідання було закрито та справу призначено після перерви до судового розгляду на 18.10.2023 року. Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду також не прибув, на адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] , був головою двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] онучка, [PERSON] - онук, що підтверджується довідкою старости с.Калчева Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.02.2023 року №13. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).\~ Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивачі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках, як члени колгоспного двору. Позивачі мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор Рішенням №66140172 від 19.012023 року відмовив позивачам у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого виникли підстави для звернення з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачі не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власника, що підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору за кожним. З наведених вище підстав по 1/6 частини вищевказаного житлового будинку належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняли спадкоємці першої черги за законом її чоловік [PERSON] та син [PERSON] в рівних частинах шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане Калчівською сілсьькою радою Болградського району Одеської області 26.08.1964 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області 09.09.1964 року, довідкою старости с.Калчева Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.02.2023 року №13. Спадкоємці нотаріально факт прийняття спадщини не оформили. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.04.2007 року, виданого Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області. Після його смерті спадщину за зазначеною адресою фактично прийняв його син [PERSON] шляхом сумісного проживання, але нотаріально факт прийняття спадщини також не оформив, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області 09.09.1964 року, довідкою старости с.Калчева Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.02.2023 року №13. Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 16.05.2023 року (а.с.85, 86) спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились. [INFO] помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерті серії [NUMBER] від 21.08.2019 року, виданого Болградським районний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. З досліджених матеріалів спадкової справи № 14/2020, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась 04.02.2020 року [PERSON] - дружина спадкодавця що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області 03.03.1991 року. [PERSON] та [PERSON] , діти спадкодавця, надали заяви про відмову у прийнятті спадщини. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ Приватний нотаріус Постановою №106/02.31\~від 21.02.2023\~року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють належність майна [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки з ДРРП від 19.05.2023 року право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину\~ на\~ нерухоме\~ майно.\~\~ Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що\~ право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позивач як спадкоємець за законом на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набула право на частку на житловий\~будинок з\~надвірними спорудами\~та господарськими\~будівлями,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Разом з цим її право порушено, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавець не зареєстрував набуте ним право. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі\~№ 227/3750/19. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкувала\~ дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд враховую факт визнання позовних вимог відповідачем \~ \~ \~ \~ А відтак вимоги позивачів є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved