Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Назаренко М. В. у квітні 2021 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про встановлення нікчемності правочинів та скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та згідно прохальної частини позову просить суд: 1) встановити нікчемність договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.07.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. за реєстровим №865; 2) застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55831996 від 21.12.2020, на підставі якого було зареєстровано право іпотекодержателя за Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» на квартиру [ADDRESS] , та припинити право іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», зареєстроване відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: №55831996 від 21.12.2020. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2007 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Правекс Банк» було укладено договір про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф, за яким позивачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 28000 євро. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за укладеним кредитним договором 31.08.2007 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Правекс Банк» було укладено договір іпотеки №12005-010/07Ф, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О. С., зареєстрований в реєстрі за №3208. В іпотеку було передано нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року по справі №2011/16697/12 з [PERSON] на користь ПАТ «Правекс Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 59706, 99 євро. В подальшому, право вимоги за вказаними вище договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», яке 30.07.2020 уклало договір з ТОВ «Аналітик Фінанс» №30072020 купівлі продажу прав вимоги та договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки. Вказані договори є незаконними та такими, що порушують права позивача. Судовим рішенням від 20.05.2015 було стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 59706,99 євр, однак станом на 18.08.2020 розмір боргу склав 68365, 30 євро, а станом на 18.11.2020 розмір боргу склав 73635, 99 євро. У позивача відсутня інформація, якою була сума заборгованості, право вимоги якої ТОВ ФК «ГЕФЕСТ» відступило ТОВ «Аналітик Фінанс», однак очевидним є те, що сума боргу була значно вищою, ніж фіксована судовим рішенням сума; таке перевищення зумовлене безпідставним нарахуванням новим кредитором процентів та неустойки після звернення первісного кредитора до суду з позовом про дострокове стягнення суми позики. Договір про відступлення права вимоги є нікчемним, тобто таким, що порушує положення статтей 512,514 ЦК України, адже його предметом стала заборгованість за кредитним договором, яку ТОВ «ГЕФЕСТ» не мало права нараховувати. Крім того, ТОВ «Аналітик Фінанс» не повідомило боржника про заміну кредитора та не надало йому документів, що засвідчують таку заміну. Також позивач вважає, що вимоги про плату за договором факторингу не виконані, акт прийому-передачі права вимоги не підписано. Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, право вимоги за яким ТОВ «Аналітик Фінанс» не набуло, то і договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.07.2020 є нікчемним. Заявлення вимоги про скасування рішення державного реєстратора та припинення права іпотекодержателя ТОВ «Аналітик Фінанс» є необхідним як наслідок визнання договорів нікчемними. З наведених підстав просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у задоволенні позову відмовити, адже не погоджується з доводами позивача. Так, на підставі договору №30072020 від 30.07.2020 ТОВ «Аналітик Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором; на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.07.2020 ТОВ «Аналітик Фінанс» набуло прав вимоги за договором іпотеки №12005-010/07Ф від 31.08.2007. Ні ТОВ «ФК «Гефест», ні ТОВ «Аналітик Фінанс» не нараховували додаткових відсотків на суму боргу, тому твердження позивача є безпідставним. ТОВ «Гефест» передало ТОВ «Аналітик Фінанс» ту суму заборгованості, яку могло вимагати у позивача відповідно до рішення суду. Ці суми повністю співпадають із сумами основної заборгованості у вимогах ТОВ "Аналітік Фінанс". Відповідачем було нараховано додатково 3% річних (відповідно до ст.625 ЦК України) та штраф відповідно до Договору іпотеки №12005-010/07Ф від 31.08.2007, тому остаточні суми заборгованості є більшими ніж ті, що визначені судом. Листом від 18.08.2020 ТОВ «Аналітик Фінанс» надіслало позивачу повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Крім того, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Доводи позивача про несплату ТОВ «Аналітик Фінанс» вартості відступлених прав вимоги та непередання таких прав не заслуговують на увагу з огляду на наявність документів, підтверджуючих факт оплати та передання прав. Вважає, що укладення договору №30072020 від 30.07.2020 відбулося відповідно до норм діючого законодавства, а тому немає підстав вважати, що відступлення права вимоги за договором іпотеки було незаконним та є нікчемним, а тому рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л. І. є законним та не підлягає скасуванню, воно прийняте з метою задоволення вимог ТОВ «Аналітик Фінанс». Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат Назаренко М. В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, не з`явився, заяви про розгляд справи без участі, про причини неявки не надіслав. Відповідач державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна в судове засідання не з`явилася, письмового відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала. Суд, дослідивши доводи сторін процесу, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним банком "ПРАВЕКС-БАНК" та [PERSON] 31.08.2007 укладено договір про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитну лінію в іностранній валюті для споживчих цілей. Також, на забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] та Акціонерний комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" уклали договір іпотеки нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) від 01.08.2007 №12005-010/07Ф, серія та номер: р.№3208, виданий 31.08.2007, видавник: приватний нотаріус Янова О. Є.(надалі іпотечний договір). На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 по справі №2011/16697/12 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф від 31.08.2007 року в розмірі 59706, 99 євро, що дорівнює 1136224, 02 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 залишено без змін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року по справі №2011/16697/12, а саме замінено стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар». 30.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (покупцем) укладено договір №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, предметом якого є передання продавцем покупцю права вимоги до боржника за кредитними договорами та прийняття зазначеного вище права вимоги та оплата продавцю грошових коштів в порядку та розмірі, передбачених статтею 4 цього договору. Сторони домовились про те, що вартість прав вимог за цим договором становить 23000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього договору становить 636794, 10 грн. без ПДВ. Покупець сплачує ціну відчуження продавцю не пізніше 30 липня 2020 року включно (пункт 4). Пунктом 3 вказаного договору визначено порядок передачі права вимоги, зокрема, право вимоги до боржника переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі права вимоги, що є невід`ємною часиною цього договору, який підписується відповідно до вимог пунктів 3.2-3.3 даного договору. Зобов`язання щодо підписання акту прийому-передачі права вимоги виникає у продавця в момент отримання від покупця ціни відчуження в повному обсязі й відповідно до вимог статті 4 цього договору. Для підтвердження дійсності права вимоги, що відчужуються покупець отримує документацію (документи та відповідну інформацію) від продавця по акту прийому-передачі документації, який складається між сторонами у день складення акту прийому-передачі права вимоги. Також матеріали справи містять реєстр прав вимоги, що відчужуються продавцем покупцю за договором №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020 (додаток №1 до договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020). Згідно акту прийому-передачі документів від 30.07.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» склали цей акт прийому-передачі документів про те, що у відповідності та на виконання п.п.3.4 договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, укладеного між продавцем та покупцем, продавець передає, а покупець отримує наступні документи: договір про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф від 31.08.2007, договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії №12005-010/07Ф від 20.06.2008, договір іпотеки №12005-010/07Ф від 31.08.2007, копії матеріалів претензійно-позовної роботи. У матеріалах справи наявний акт прийому-передачі прав вимоги від 30.07.2020, який є невід`ємною частиною договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, укладеного між продавцем та покупцем. Згідно платіжного доручення №20 від 30.07.2020, платник Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» перерахувало на користь отримувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» грошову суму у розмірі 636794, 10 грн. (шістсот тридцять шість тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні 10 копійок), призначення платежу: оплата за договором №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, без ПДВ. Факт сплати вказаної суми підтверджено листом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за вих. №35939/БТ від 15.12.2021, адресованого суду на виконання вимог ухвали від 28.09.2021, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 636794, 10 грн. за договором купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020; платіж зроблено через систему дистанційного обслуговування «клієнт-банк». Крім того, 30.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (іпотекодержателем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, а саме за договором іпотеки, посвідченим Яновою О. Є., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 31.08.2007 року за реєстровим №3308, з усіма змінами та доповненнями до нього (у разі їх наявності), який укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12005-010/07Ф від 31.08.2007 року. Згідно пунктів 1.1, 1.2 даного договору іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права вимоги та всі інші права за договором іпотеки, що належать іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого 26.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. за реєстровим №426, 427, договору про відступлення права вимоги №20191219, посвідченого 19.12.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., за реєстровим №3513, укладеного між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест». Відступлення права вимоги за цим договором відбувається між іпотекодержателем та новим іпотекодержателем на підставі договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020, який укладено між ними. Сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується іпотекодержатель у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору іпотеки, вважається такою, що відбулася, а права вимоги та всі інші права за договором іпотеки вважаються відступленими новому іпотекодержателю з моменту підписання цього договору уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками сторін та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобов`язання іпотекодержателя як сторони, що іменується іпотекодержатель у зобов`язаннях, які виникли на підставі договору іпотеки, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (пункт 1.3 договору). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №218465993 від 30.07.2020 вбачається, що іпотекодержателем об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (код ЄДРПОУ 43520972). Відповідно до Інформації (станом на 13.04.2021) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого 16.12.2020 внесено запис про реєстрацію права власності ТОВ "Аналітик фінанс" на нерухоме майно (квартиру [ADDRESS] , яке припинено 18.02.2021 на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер:1040, виданий 18.02.2021, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області). Також у розділі "Деталізована інформація про іпотеку" містяться відомості про те, що іпотека (номер запису про іпотеку 39825743, підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер6р.№3208, виданий 31.08.2007, видавник: приватний нотаріус Янова О. Є. відомості про суб`єктів: іпотекодавець [PERSON] , іпотекодержатель ТОВ "Аналітик Фінанс") припинена 17.02.2021 на підставі заяви ТОВ "Аналітик Фінанс" б/н від 17.02.2021. Позивач, звертаючись до суду, просить встановити нікчемність договору№30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020 та застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого було зареєстровано право іпотекодержателя за Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс». В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що визнання нікчемного провочину недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Проте, на думку позивача, наявний спір щодо правових наслідків такого правочину, який позивач вважає нікчемним, тому суду необхідно перевірити відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення підтвердити чи спростувати обставину нікчемності правочину. З урахуванням позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, які навів у своєму позові позивач, суд зазначає наступне. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. \~ \~ \~ \~Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту щодо встановлення нікчемності правочину (предмет позову), суд вважає, що він не є ефективним, оскільки на підстави для звернення до суду позивач зазначає обставини, що свідчать про оспорювання ним вчиненого правочину купівлю-продажу прав вимоги, де позивач не є стороною. За змістом частини першої статті 202\~Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203\~ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, позивач у своїй позовній заяві посилається на матеріальні норми ст.ст. 513, 514, 516 ЦК України, проте, не зазначає як саме ці норми пов`язані із встановленням недійсності правочину в силу вимог закону. Стаття 513 ЦК встановлює вимоги щодо форми правочину про заміну кредитора у зобов`язані, які дотримані товариствами при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги та договору про відступлення прав вимог за договаром іпотеки, що встановлено судом під час розгляду справи, і на порушеннях таких вимог позивач у своїх доводах також не посилається. Статтею 514 ЦК України встановлено обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні. Згідно з цією статтею до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання. Доводи позивача про відмінність розміру боргу між тим, що зафіксований судовим рішенням та тим, що виник станом на момент укладення спірних договорів, суд відхиляє, оскільки за умовами договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» відступив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» право вимоги за кредитним договором, відповідно до якого у кредит надавались валютні цінності, тобто, предметом договору є передача права вимоги, а не заборгованості. Боржник не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні свої заперечення з приводу розміру заборгованості. В той же час, під час судового розгляду не встановлено обставин, які б слугували підставою для визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними з огляду на їх нікчемність на підставі вказаної статті. Щодо порушення, на думку позивача, відповідачем 1 вимог ст.516 ЦК України та п.5.4.3. Договору №30072020 від 30.07.2020, яким передбачено повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні, то суд зазначає наступне. Статтею 516\~ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, пунктом 1.6 вищевказаного договору відчуження прав вимоги встановлено, що відчуження права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржника. Крім того, листом від 18.08.2020 за вих. №б/н Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» повідомило [PERSON] про укладення договорів №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020 та про відступлення прав вимог за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В., зареєстровано в реєстрі за №865. Листом від 18.08.2020 за вих. №б/н Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» повідомило [PERSON] про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором у сумі 68365, 30 євро. Матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо направлення вказаних повідомлення та вимоги на адресу боржника [PERSON] , а саме: копія опису вкладення у цінний лист з описом вкладення від 19.08.2020, накладна №6104504114653 від 19.08.2020, фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» від 19.08.2020, копія неотриманого конверта «за закінченням встановленого строку зберігання», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Листом від 15.10.2020 за вих. №б/н Товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» надіслало [PERSON] вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором у сумі 72673, 43 євро на підставі укладених договору №30072020 купівлі-продажу прав вимоги від 30.07.2020 та договору про відступлення прав вимог за договором іпотеки та повідомило про наслідки невиконання вимоги щодо сплати боргу [PERSON] . Матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо направлення вказаної вимоги на адресу боржника [PERSON] , а саме: копія опису вкладення у цінний лист з описом вкладення від 15.10.2020, накладна №6104504146369 від 15.10.2020, фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» від 15.10.2020, копія неотриманого конверта «за закінченням встановленого строку зберігання», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» від 18.11.2020, станом на зазначену дату розмір боргу за договором кредитної лінії №12005-010/07Ф від 31.08.2007 складає 73635, 99 євро. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Доказів висування проти вимоги нового кредитора ТОВ «Аналітик Фінанс" заперечень після надіслання повідомлення або на момент пред`явлення новим кредитором вимог позивач не надав. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання частково або в повному обсязі обов`язків за кредитним договором перед первісним кредитором на момент укладення спірного договору або перед новим кредитором після його укладення. \~ \~ \~ \~Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18. \~ \~ \~ \~Посилання позивача на невиконання відповідачем 1 вимог, встановлених спірним договором від 30.07.2020 №30072020, який позивач вважає договором факторингу, в частині плати за фінансові послуги, судом не приймаються, оскільки, по-перше, жодної підстави, яка б давала можливість ставити під сумнів дійсність укладеного правочину ( тобто, в чому конкретно полягає\~неправомірність дій\~сторони та\~якими нормами\~законодавства встановлена\~недійсність правочину\~за цих\~обставин)позивач не зазначив, а по-друге, позивач у позові не навів жодної умови спірного договору, на підставі якої він вважає, що спірний договір є договором факторингу. Суд зазначає, що у пункті 1.5 спірного договору сторони вільним волевиявленням встановили, що до цього Договору застосовуються норми Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини купівлі-продажу майнових прав та положення про відступлення прав вимоги, передбачені ст.ст.512-519 ЦК України. Сторони підтвердили, що цей договір не передбачає операцію факторингу, покупець не здійснює фінансування продавця, а продавець не здійснює оплтау послуг покупця за будь-яке фінансування. Тож договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. \~ \~ \~ \~У постанові від 04.06.2019 у справі N 916/3156/17 (провадження N 12-304гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Також у пункті 70 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. \~ \~ \~ \~За частиною другою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. \~ \~ \~ \~З урахуванням обставин, встановлених судом, майновий інтерес позивача, на думку суду, може бути захищений іншим способом, що встановлений законом та є більш ефективним (положення ч.3 ст.215 ЦК України), а саме шляхом визнання правочину недійсним, за наявності для цього підстав. Під час вирішення спорів про визнання правочинів недійсними, оцінюючи обґрунтованість застосування такого способу захисту, як оспорення правочину, суд встановлює, які ж права (інтереси) позивача порушені оспорюваним правочином, оскільки недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія покликана не допускати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). \~ \~ \~ \~Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. У справі, що розглядається, позивач не є стороною договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладених 30.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс». Отже, до обов`язку позивача належить доведення того факту, що оспорюваними договорами порушуються її певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи. Оспорюючи зазначені договори, позивач у позовній заяві не зазначила, які саме її права порушені цими договорами. Суд наголошує, що заміна кредитора у зобов`язанні не змінює саме зобов`язання і позивач має ті ж самі права і обов`язки, визначені кредитним та іпотечним договорами, як перед первісним кредитором, так і, у разі переходу права вимоги, перед іншим кредитором, а тому сама по собі заміна кредитора не свідчить про порушення прав позивача. Позивач також не посилалася на належне виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором та повернення кредитору коштів у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Інших підстав недійсності оспорюваних договорів, в тому числі встановлених законом, позивач не зазначила. \~ \~ \~ \~Таким чином, надаючи оцінку належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту і недоведеність обставин щодо наявності спору про право або майновий інтерес позивача, неспростування презумпції правомірності спірних договорів, суд дійшов висновку, що підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині встановлення нікчемності правочину відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] до відповідача 2 - державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності правочину шляхом скасування рішення відповідача 2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55831996 від 21.12.2020 та припинення права іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», зареєстроване відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: №55831996 від 21.12.2020, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Позивач визначив державного реєстратора Микитенко Л. І. в якості другого відповідача, пред`явивши до нього позовні вимоги ті ж самі, що і до ТОВ "Аналітик Фінанс", не розмежовуючи їх відносно кожного відповідача. \~За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Спір у позивача виник саме з ТОВ "Аналітик Фінанс" щодо правомірності правочинів, де сторонами виступають ТОВ "Аналітик Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ГЕФЕСТ". Натомість, як встановлено судом, спору між позивачем та державним реєстратором за вказаними позивачем обставинами не існує. Державний реєстратор, до якого позивач також пред`явив позов, не є належним співвідповідачем у цій справі. Державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд має відмовити у позові до такого відповідача. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги [PERSON] до відповідача 2 - державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, задоволенню не підлягають, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Таким чином, враховуючи, що вимоги про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора та припинення права іпотекодержателя у цьому випадку є похідними від вимог про встановлення нікчемності\~договору №30072020\~купівлі-продажу\~прав вимоги\~від 30.07.2020\~та договору\~про відступлення\~прав вимоги\~за договором\~іпотеки від\~30.07.2020, у задоволенні яких суд відмовляє, тому, відповідно, наявні підстави для відмови у задоволенні зазначених вимог до ТОВ "Аналітік Фінанс" також. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про встановлення нікчемності правочинів та застосування наслідків нікчемності правочину задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання щодо\~розподілу витрат\~по сплаті\~судового збору\~суд вирішує\~на підставі\~статті 141\~ЦПК України. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Питання щодо стягнення судових витрат, понесених відповідачем, суд не вирішує, оскільки відповідач вказав та просив стягнути у відзиві лише суму попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, доказів понесення таких витрат відповідач не надав.

Outcome: dismissed