Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У позові вказував, що власником транспортного засобу марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Починаючи з 31.03.2007 року і по даний час на підставі нотаріально посвідченої довіреності він володіє та користується автомобілем. Постановою Вижницького районного суду від 07.11.2022 року по справі про адміністративне правопорушення №713/2072/22, яка набрала законної сили 17.11.2022 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн в дохід держави. Даною постановою встановлено, що [PERSON] , 13.10.2022 року близько 19-50 год. в с. Лукавці по вул. Героїв Майдану, Вижницького району Чернівецької області, керуючи транспортним засобом марки OPEL ZAFIRA, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Героїв Майдану, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ 2106, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював маневр повороту праворуч, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. На підставі його звернення за результатами дослідження 01.03.2023 року суб`єкт оціночної діяльності ФОП [PERSON] склав звіт про оцінку №20/23 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу, згідно якого - матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ - легкового автомобіля ВАЗ 2106, VIN [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 39128,40 гривень. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Тому, з метою отримання виплати відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у визначений зазначеним законом річний строк він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ). Отримав листа МТСБУ №3-01б/24527 від 26.07.2023 року по справі МТСБУ 91603 «Про відмову у відшкодуванні шкоди», яким повідомили, що транспортний засіб ВАЗ 2106 з номерним знаком [NUMBER] не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону, та не є забезпеченим. Тому МТСБУ не має правових підстав для здійснення регламентної виплати. МТСБУ відмовило у здійсненні регламентної виплати незважаючи на те, що згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.02.2015 року Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України він має статус учасника бойових дій. На даний час відповідач завданої йому майнової (матеріальної) шкоди не відшкодував, тому за захистом свого порушеного права змушений звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь майнову (матеріальну) шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 39128,40 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн та вартість авто товарознавчого дослідження у розмірі 7720,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав до канцелярії суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково - погодився сплатити 25000,00 грн, оскільки у нього скрутний матеріальний стан, на триманні троє дітей, не працює. Відзиву на позов у встановлений судом строк не надав. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвокат Висоцька Х.О. підтримала надані у встановлений судом строк письмові пояснення. Зазначила, що відповідно до відомостей, наявних у Централізованій базі даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність позивача - власника транспортного засобу, застрахована не була. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП також не була застрахована. Наведене унеможливлює проведення регламентної виплати МТСБУ у межах страхових сум та відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди, оскільки відсутня підстава для такого відшкодування, а саме - відсутній страховий випадок. Транспортні засоби, якими керують особи, які звільнені від страхування цивільно-правової відповідальності на підставі п.13.1 ст.13 Закону №1961-ІУ не набувають статусу «забезпеченого», в розумінні п.1.7 ст.1 Закону №1961-ІУ та не прирівнюються до такого. При цьому, заподіяння шкоди є підставою виникнення позадоговірного (деліктного) зобов`язання, в якому відповідач, який заподіяв шкоду, виступає боржником, а потерпілий позивач - кредитором. Оскільки шкода позивачу не відшкодована, то відповідно такі деліктні зобов`язання, які виникли між потерпілою особою (позивачем) та заподіювачем шкоди (відповідачем) на підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України продовжують існувати. Тому, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. Зазначила, що відповідно до змісту звіту про оцінку №20/23 від 01.03.2023 року, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого автомобіля складає 39128,40 грн, що відповідає ринковій вартості транспортного засобу до ДТП, оскільки неможливо відновити автомобіль до технічних вимог виробника. Наведене є підставою для застосування приписів ст.30 Закону №1961-ІУ про те, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Водночасдо позовної заяви не долучено доказів, які підтверджують вартість пошкодженого автомобіля після ДТП. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвоката Висоцьку Х.О., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивач [PERSON] на дав суду такі докази: копією дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта автомобіля) серії [NUMBER] , виданого РЕВ УДАІ м. Київ 03.10.1990 року, згідно якого - власником транспортного засобу марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , житель [ADDRESS] ; копію довіреності серії ВЕК №009381, посвідченої 31.03.2007 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кундою Я.І., згідно якої - [PERSON] цією довіреністю уповноважив Лисая І.В. та/або [PERSON] , бути його представниками в органах державної автоінспекції з питань експлуатації транспортного засобу, в тому числі, здавати в оренду, заставляти, міняти, зняти з обліку в органах Державтоінспекції та продати належний йому на підставі дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ УДАІ м. Київ 03.10.1990 року легковий автомобіль марки ВАЗ 2106, 1986 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , легковий сєдан-В, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований РЕВ УДАІ м. Київ 03.10.1990 року, а також бути його представниками в усіх установах та організаціях України, з питання експлуатації вищевказаного легкового автомобіля. Довіреність дійсна до тридцятого березня тисячі двадцять сьомого року; копію Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №954113 від 31.03.2007 року, згідно якого - 31.03.2007 року приватний нотаріус Кунда Я.І. зареєстрував довіреність ВЕК №009381 від 31.03.2007 року в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстраційним номером 20653241; копію постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.11.2022 року по справі про адміністративне правопорушення №713/2072/22 провадження №3/713/1169/22, яка набрала законної сили 17.11.2022 року, згідно якої - [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 грн в дохід держави. Даною постановою встановлено, що [PERSON] , 13.10.2022 року близько 19-50 год. в с. Лукавці по вул. Героїв Майдану, Вижницького району Чернівецької області, керуючи транспортним засобом марки OPEL ZAFIRA, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Героїв Майдану, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ 2106, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював маневр повороту праворуч, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП; копію запрошенням на огляд авто та квитанцію Нова Пошта №59000926420134 від 10.02.2023 року, згідно яких - [PERSON] 07.02.2023 року на адресу [PERSON] надіслав запрошення на огляд авто, у якому просив його прибути на експертизу автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобільного причепа №55-72 ЧЦ, який буде оглядатися 10.02.2023 року о 09.00 год. за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що у разі його неявки, експертиза відбудеться без його участі; звіт про оцінку №20/23 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу, складений 01.03.2023 року сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , згідно якого - матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ - легкового автомобіля ВАЗ 2106, VIN [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 39128,40 грн.; копію листа МТСБУ №3-01б/24527 від 26.07.2023 року по справі МТСБУ 91603 «Про відмову у відшкодуванні шкоди», згідно якого - [PERSON] повідомлено, що МТСБУ здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, транспортний засіб ВАЗ 2106 з номерним знаком [NUMBER] не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону, та не є забезпеченим. З огляду на зазначене вище, МТСБУ не має правових підстав для здійснення йому регламентної виплати; копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.02.2015 року Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, згідно якого - [PERSON] має статус учасника бойових дій. При вирішенні позовних вимог про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд застосовує такі норми права. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях та передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Тобто підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У частинах 1 та 2 ст.1187 ЦК України закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року по справі №201/16373/16-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Така позиція відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц та від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, які в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п.39.1 ст.39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пп. «а» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. А відповідно до п.1.7 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Аналіз викладених норм матеріального права та правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування дає підстави для висновку, що у разі, якщо відповідальність особи, яка завдала шкоду не була застрахована згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а транспортний засіб, якому завдано шкоду, не є забезпеченим і у зв`язку з цим МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди з цих підстав, то завдана шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала за умови встановлення судом загальних підстав відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наданих позивачем належних, достатніх та допустимих доказів судом з достовірністю установлено, що: позивач [PERSON] правомірно володіє транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер [NUMBER] ; винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні 13.10.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, під час якого було пошкоджено транспортний засіб марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номер [NUMBER] , встановлена постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.11.2022 року по справі про адміністративне правопорушення №713/2072/22 провадження №3/713/1169/22, яка набрала законної сили 17.11.2022 року; свою винуватість у вчиненні даного адміністративного правопорушення відповідач [PERSON] визнав у судовому засіданні; станом на 13.10.2022 року цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] не була застрахована, водночас він має статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України; станом на 13.10.2022 року цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована; майнова (матеріальна) шкода, завдана володільцю легкового автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 39128,40 грн; 26.07.2023 року МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди, завданої з вини [PERSON] , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, оскільки транспортний засіб, яким позивач правомірно володіє, в силу положень п.1.7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є забезпеченим. Тобто судом установлено, що позивачем виконано закріплений у ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, що саме з вини відповідача [PERSON] 13.10.2022 року було вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, а саме, порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу марки «ВАЗ 2106» з реєстраційним номером з [NUMBER] , яким правомірно володіє та користується позивач [PERSON] , внаслідок чого йому заподіяно майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 39128,40 грн., яка в силу відсутності страхування їх цивільно-правової відповідальності підлягає відшкодуванню у повному обсязі заподіювачем, тобто відповідачем по справі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, однак в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надав жодних доказів на спростування частини позовних вимог, яку він не визнав, клопотань про призначення товарознавчої експертизи транспортного засобу не заявляв. Доводи представника третьої особи адвоката Висоцької Х.О. про те, що відповідно до змісту звіту про оцінку №20/23 від 01.03.2023 року підлягають застосуванню приписи ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд визнає неспроможними. Так судом установлено, що до спірних правовідносин зазначений нормативний акт не підлягає застосуванню, оскільки завдана шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала за умови встановлення судом загальних підстав відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях, зокрема на підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно квитанції №3 від 28.09.2023 року, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №20/23 від 01.03.2023 року, позивачем сплачено вартість авто товарознавчого дослідження у розмірі 7720,00 грн, тому зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.1, 13, 39, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved