Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] 1 вересня 2023 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син хворіє з 2016 року і потребує постійних обстежень та огляду в дитячого онколога, проживає разом з нею та знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач проживає окремо і не надає коштів на утримання дитини. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 209353 від 1 вересня 2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 18). Позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, представник позивачки адвокат Бобак О.Б. подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи (а.с. 20). Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання повісток про виклик до суду, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. За зазначених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка відповідача [PERSON] не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області суду від 12 жовтня 2023 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 6). Як стверджує позивачка, вона з відповідачем фактично проживають окремо один від одного, жодних коштів на утримання неповнолітнього сина не надає. [PERSON] є працездатною особою, не офіційно працює за кордоном та отримує дохід, інших утриманців не має. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , хворіє з 2016 року і потребує постійних обстежень та огляду в дитячого онколога,що підтверджується консультативним висновком № 1473/250 від 30 грудня 2022 року (а.с. 9) та консультативним висновком від 25 серпня 2023 року (а.с. 8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначає ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості розгляду справи, враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітнього сина, тобто, має обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому, враховуючи позицію позивачки, суд за наявності для того законних підстав ухвалює заочне рішення про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За таких обставин, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню повністю. Відповідно до вимог п. 3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 15 грудня 2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць, згідно із положеннями п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 258-259, 263, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: approved