Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

І. Фактичні обставини справи Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що він із відповідачкою перебували у цивільному шлюбі з 2010 року і [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідачка не хотіла узаконювати їх стосунки та заперечувала, щоб позивач визнав батьківство відносно дитини, відтак реєстрація народження сина була проведена відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. У свідоцтві про народження дитини в графі прізвище дитини було вказано прізвище - [PERSON] , в графі ім`я дитини - [PERSON] , в графі по-батькові - [PERSON] . Сторони з дитиною проживали разом в селі Менчичі, позивач забезпечував сім`ю, а відповідачка займалась домашнім господарством. Позивач вказує, що періодично помічав дивну поведінку відповідачки відносно окремих дрібниць, на яких вона зациклювалась. Періодичні перепади настрою відповідачки та байдужу поведінку відповідачки відносно дитини він пов`язував з тим, що [PERSON] не знала сімейного виховання, оскільки виховувалась в спеціалізованому інтернатному закладі на Сумщині (звідки вона родом). З часом ситуація значно загострилась, відповідачка втратила інтерес до сина, вона перестала ним займатись, не забезпечувала належного навчання та виховання дитини, не цікавилась його фізичним, духовним та моральним розвитком. На зауваження позивача щодо відношення до сина, [PERSON] влаштовувала істерику, наголошувала, що позивач не має жодного права на дитину. [PERSON] намагався залагоджувати всі конфліктні ситуації, оскільки такі негативно впливали на дитину. Позивач працював вахтовим методом і, як стверджує, не міг постійно контролювати ситуацію, зокрема щодо здобуття сином освіти. Згодом дізнався, що в сина [PERSON] є проблеми з поведінкою в навчальному закладі, також про те, що він не відвідує школу. За твердженням [PERSON] , він намагався вирішити дану проблему та поговорив з [PERSON] , яка пообіцяла розібратись в ситуації та в черговий раз наголосила, щоб він не втручався «бо віддасть сина в спецзаклад». У 2022 році син перейшов навчатись до КЗ ЗСО «Мишівський ліцей». Від педагогів позивач дізнався, що в період з вересня по листопад [PERSON] відвідував школу лише 7 днів. Відповідачка відмовилась вживати будь-яких заходів, щоб дитина здобувала середню освіту. Вона влаштовувала конфлікти з педагогами та керівництвом школи, погрожувала віддати дитину в сиротинець, навіть спакувала його речі і намагалась вивезти сина. У жовтні 2022 року у справу втрутилась служба у справах дітей та шериф громади. За сприяння служби, [PERSON] вдалось належним чином визнати батьківство над сином [PERSON] . Відтак 04 листопада 2022 року до актового запису про народження дитини позивача було внесено як батька, змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та видано нове свідоцтво про народження дитини. Набувши законних прав щодо батьківства відносно сина [PERSON] , в листопаді 2022 року позивач звернувся до «інклюзивно-ресурсного центру» Іваничівської селищної ради щодо визначення психологічних та освітніх потреб дитини. З врахуванням найкращих інтересів для сина позивач влаштував його в дитячий оздоровчий центр «Ковчег», де фахівці намагаються навчити дитину того, що не змогла зробити мати. Також позивач перевів [PERSON] на навчання до Нововолинської спеціальної школи, де за допомогою педагогів він демонструє певні успіхи в навчанні. Як стверджує позивач, відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, що на думку позивача, вказує на нездатність [PERSON] належно виконувати батьківські обов`язки та захищати права й інтереси дитини. Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не подано. ІІ. Позиції учасників справи Позивач та його представник - адвокат Адамович Н.Є. в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримали у повному обсязі та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній. Сам [PERSON] в судовому засіданні додатково зазначив, що в нього з сином хороші стосунки. Оскільки працює трактористом за вахтовим графіком, вдома буває лише у вихідні дні та немав можливості в повній мірі здійснювати контроль за вихованням та відвідуванням навчального закладу сином. Про те, що [PERSON] хоче віддати сина [PERSON] до інтернату він дізнався від працівників поліції. На час розгляду справи [PERSON] поїхала до своєї сестри в м. Суми, дитиною не займається, не хоче щоб дитина була дома, а вважає, що ій буде краще в інтернаті. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак на адресу суду подала заяву про визнання позову, просила слухати справу без її участі. Гринюк Ж.Я. , представник третьої особи органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради, в судовому засіданні ствердила, що знає дану сім`ю з жовтня 2022 року. Через те, що [PERSON] не відвідував школу, у вересні був присутній лише 5 днів, а у жовтні 2 дні, Дирекція КЗ «Мишівський ліцей» просила службу у справах дітей Іваничівської селищної ради, посприяти у вирішенні даної проблеми. Під час виїзду служби у справах дітей, 04.11.2022 року, до місця проживання [PERSON] , остання повідомила, що немає впливу на поведінку сина та не може забезпечити відвідування [PERSON] занять в закладі освіти. [PERSON] поводила себе неадекватно, просила представників служби у справах дітей забрати [PERSON] та «віддати дитину в добрі руки», не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Добровільно зібрала дитину, вивела на дорогу та посадила у поліцейський автомобіль, в результаті чого дитина була передана батьку [PERSON] . Позивач [PERSON] 04.11.2022 року визнав батьківство та зобов`язався вжити заходів щодо здобуття сином освіти. Так як, [PERSON] продовжував працювати вахтовим графіком, тимчасово влаштував сина до дитячого оздоровчого центру «Ковчег» м. Нововолинськ. Дитина з 21.11.2022 року знаходиться в Дитячому оздоровчому центрі «Ковчег», за час перебування дитини у закладі, мати [PERSON] , телефонувала до сина лише декілька разів та приїжджала лише 1 (один) раз. [PERSON] не виявила бажання забрати сина додому, говорила, що не може тут жити та поїде до сестри. Ствердила, що саме вони рекомендували позивачу звернутися з даним позовом до суду, щоб у разі чого, дитина не залишилася без батьківського піклування. Ствердила, що у відповідачки є повне несприйняття дитини, у зв"язку з чим дитиною вона зовсім не опікувалася. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 21.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. 12.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023 року. 03.10.2023 року судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 19.10.2023 року з обов`язковою явкою представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. ІV. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що з 2010 року позивач [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.01.2012 року, актовий запис №2, де батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (відповідачка) (а.с.13). Із відповіді Іваничівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.11.2022 року № 793/21.2-04-22 слідує, що реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.14). Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00037409130 від 04.11.2022 року підтверджується, запис про батька [PERSON] у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою на підставі заяви №6/2.3-31 від 10.01.2012 року (а.с.15-16). Згідно з листом Комунального закладу загальної середньої освіти «Мишівський ліцей Іваничівської селищної ради Волинської області» від 21.10.2022 року вих. № 44/01-24 дирекція комунального закладу звернулася до Служби у справах дітей Іваничівської селищної ради з повідомленням про те, що учень 5 класу [PERSON] , [INFO] систематично не відвідує уроки. У вересні з 22 робочих днів [PERSON] був на заняттях 5 днів (01.09; 02.09; 22.09; 23.09; 28.09), у жовтні був присутній 03.10 та 06.10. Під час навчання з використанням технологій дистанційного навчання не приєднувався до уроків. Мама дитини на дзвінки класного керівника не відповідає. 22 вересня представники ліцею (класний керівник - [PERSON], заступник директора з навчально-виховної роботи - [PERSON] , соціальний педагог, психолог - [PERSON] ) відвідавши сім`ю, провели бесіду з матір`ю. Вона написала пояснюючу записку, у якій зобов`язалась нести відповідальність щодо відвідування дитиною закладу освіти. Проте [PERSON] і надалі не відвідує ліцей. На дзвінки матір не відповідає (а.с.9). 25.10.2022 року начальником служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Гринюк Ж. та поліцейським офіцером громади Володимирського РВП Семенюком В. на підставі листа КЗ ЗСО «Мишівський ліцей» від 21.10.2022 року проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Житло сім`ї розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з трьох кімнат, кухні, коридору, веранди, кладовки. Опалення газове, на тверде паливо, водопостачання - колодязь. Умови проживання задовільні, в кімнаті є необхідні меблі, частково прибрано, є пральна машина, холодильник, мікрохвильова піч, індукційна плита (4-х камфорна), посуд в достатній кількості. Ведеться підсобне господарство. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено такі умови: облаштовано спальне місце, постільна білизна в задовільному стані, хлопчик забезпечений одягом та взуттям відповідно до потреби. Наявні продукти харчування та зварені страви. Зовнішній вигляд [PERSON] задовільний. [PERSON] пояснила, що син [PERSON] пропускає навчальні заняття тому, що у нього склались неприязні відносини з однокласниками. [PERSON] рекомендовано вжити заходів щодо врегулювання стосунків сина з іншими дітьми, або ж вирішити питання про переведення його в інший заклад освіти. За результатами бесіди, [PERSON] попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, ознайомлено із положеннями ЗУ «Про освіту» (а.с.11). Листом від 27.10.2022 року за вих. № 45/01-24 дирекція КЗ «Мишівський ліцей» повідомила Службу у справах дітей Іваничівської селищної ради, що з моменту попереднього звернення жодних змін у відвідуванні учнем 5 класу [PERSON] не відбулося. З 21 жовтня по 27 жовтня учень не був присутній на уроках. Мама не відповідає на дзвінки класного керівника. Зв`язавшись із нею з іншого номера, почули агресивну відповідь, але не конкретні причини пропусків. Наводить факти, які не відповідають дійсності. Зі слів мами, дитина постійно скаржиться, що його ображають однокласники та вчителі. Насправді, всі учні дружелюбно відносяться до товариша, пропонують йому допомогу та підтримку, проте він її ігнорує. Вчителі-предметники стверджують, що учень не працює на уроках, на зауваження не реагує, може самовільно вийти з класу, постійно грає ігри на телефоні. З 1 вересня по 27 жовтня [PERSON] був присутнім на уроках 7 днів. Жодного підтвердження про причини пропусків батьки не надали. У зв`язку з цим дирекція ліцею просила посприяти у вирішенні даної проблеми (а.с.10). 04.11.2022 року начальником служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Гринюк Ж., поліцейським офіцером громади Володимирського РВП Семенюком В. та керівником Центру надання соціальних послуг Іваничівської селищної ради Іванчук А. на підставі листа КЗ ЗСО «Мишівський ліцей» від 27.10.2022 року проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що для виховання, розвитку та проживання дитини облаштовано спальне місце, постільна білизна в задовільному стані, хлопчик забезпечений одягом та взуттям відповідно до потреби. Наявні продукти харчування та зварені страви. Зовнішній вигляд [PERSON] задовільний. Дитина перебувала вдома, з 01.09.2022 року по 04.11.2022 року заклад освіти [PERSON] відвідував 7 днів. [PERSON] пояснила, що не має впливу на поведінку сина [PERSON] , не може забезпечити відвідування дитиною занять в закладі освіти. [PERSON] протягом дня визнав батьківство стосовно сина [PERSON] , запевнив, що забезпечить здобуття [PERSON] повної загальної середньої освіти, згідно вимог законодаства. [PERSON] запропоновано розглянути можливість переведення [PERSON] на інклюзивне навчання так, як це буде відповідати забезпеченню найкращих інтересів дитини (а.с.12). 04.11.2022 року до відомостей актового запису № 2 від 10.01.2012 року про народження [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про визнання батьківства № 8/21.2-05.01-31 від 04.11.2022 року внесено виправлення та у відомостях про дитину прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , а у відомостях про батька прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , дату народження батька змінено на [INFO] , ідентифікаційний номер батька змінено на [NUMBER] , місце проживання батька змінено на: [ADDRESS] (а.с.16). У зв`язку з цим 04.11.2022 року Іваничівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повторно видано свідоцтво про народження дитини, з відповідними змінами (а.с.17). У заяві від 04.11.2022 року наданої начальнику Служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Волошкова Л.А. підтвердила, що не має змоги займатися вихованням свого сина [PERSON] , забезпечити здобуття ним повної загальної середньої освіти, тому не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина та просить вжити заходів щодо соціального захисту її дитини в межах компетенції (а.с.18, 19). Як ствердила в судовому засіданні представник третьої особи, 25.10.2022 року Службою у справах дітей спільно з представниками органів Національної поліції та Центру надання соціальних послуг Іваничівської селищної ради здійснено виїзд у сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З`ясовано, що біологічним батьком [PERSON] для [PERSON] створено належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] працює трактористом за вахтовим графіком, вдома буває лише у вихідні дні, відповідно проконтролювати відвідування сином закладу освіти не може фізично. [PERSON] поводила себе неадекватно, кричала, розповідала, що син йти до школи не хоче, а змушувати його силою не буде. Службою у справах дітей встановлено, що реєстрацію народження [PERSON] проведено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. З метою забезпечення захисту прав та законних інтересів дитини, з [PERSON] та [PERSON] проведено роз`яснювальну роботу щодо необхідності визнання [PERSON] батьком дитини юридично, надано практичну допомогу сім`ї шляхом транспортного підвезення до органів ДРАЦСу. В результаті чого [PERSON] 04.11.2022 року визнав батьківство стосовно малолітнього [PERSON] та зобов`язався вжити заходів щодо здобуття сином освіти. [PERSON] в той час поводила себе неадекватно, просила представників служби у справах дітей забрати [PERSON] від батька та вжити заходів щодо його соціального захисту, «віддати дитину в добрі руки», не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Добровільно зібрала дитину, вивела на дорогу, посадила в поліцейську машину та передала представнику служби у справах дітей. В результаті чого [PERSON] був переданий батьку [PERSON] , який зобов`язався захистити права та інтереси дитини, вживши для цього необхідних заходів. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернувся до Комунальної установи "Інклюзивно-ресурсний центр" Іваничівської селищної ради та забезпечив здобуття Миколою освіти у Нововолинському ліцеї № 9, відповідно до його можливостей. Так, як продовжував працювати за вахтовим графіком, то тимчасово влаштував сина до дитячого оздоровчого центру «Ковчег» у м. Нововолинськ. [PERSON] було рекомендовано забезпечити обстеження співмешканки [PERSON] лікарем-психіатром та, у разі необхідності, відповідне лікування (а.с.8). Із відповіді Комунального закладу загальної середньої освіти «Мишівський ліцей Іваничівської селищної ради Волинської області» від 27.06.2023 року № 47/01-24 слідує, що [PERSON] навчався у 5 класі КЗ «Мишівський ліцей» з 01.09.2022 року по 18.11.2022 року. З 1 по 4 клас навчався у КЗ «Менчичівська початкова школа». Учень систематично не відвідував уроки. У вересні з 22 робочих днів [PERSON] був на заняттях 5 днів (01.09; 02.09; 22.09; 23.09; 28.09), у жовтні був присутній 03.10 та 06.10. Під час навчання з використанням технологій дистанційного навчання не приєднувався до уроків. Матір, [PERSON] , активну участь у вихованні та навчанні дитини не проявляла, на дзвінки класного керівника не відповідала. 22 вересня представники ліцею (класний керівник - [PERSON] , заступник директора з навчально-виховної роботи - [PERSON] , соціальний педагог, психолог - [PERSON] ) відвідавши сім`ю, провели бесіду з матір`ю. Вона написала пояснюючу записку, у якій зобов`язалась нести відповідальність щодо відвідування дитиною закладу освіти. Проте [PERSON] і надалі не відвідував ліцей, а матір продовжувала ігнорувати будь-які контакти із закладом освіти. Дана ситуація спричинила потребу звернутися дирекції ліцею у соціальну службу. Батько, [PERSON] , цікавився навчанням та вихованням [PERSON] , постійно підтримував зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи. Рівень успішності [PERSON] мав низький з усіх предметів, домашні завдання систематично не виконував, зацікавленості до навчання не виявляв. У дитини порушене мовлення, словниковий запас учня обмежений, [PERSON] слова не читав. Букви та цифри не називав. Обчислювальні навички були відсутні. Учневі характерні розсіяність, підвищена втомлюваність, дуже низька працездатність. Розвиток учня знаходився на низькому рівні та не відповідав віковим нормам. Норм поведінки учень не знав, з однолітками не спілкувався. Порушував дисципліну на уроках та перервах. Допомогу друзів не використовував. З однокласниками відносини складні, часто створював навколо себе конфліктні ситуації (а.с.20-21). Із наданої, 19.06.2023 року Нововолинською спеціальною школою Волинської обласної ради педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 6-А класу Нововолинської спеціальної школи, який тимчасово проживає за адресю: [ADDRESS] , слідує, що [PERSON] навчається у школі з 5 класу за програмою для дітей з тяжкими порушеннями мовлення, темп розумової діяльності нерівномірний. Навчально-пізнавальна активність низька. Учень працює повільно, потребує постійного контролю та допомоги з боку вчителя. Інтересу до навчання не проявляє. [PERSON] має низький рівень розвитку мислення, нестійку увагу. Пам`ять ослаблена, переважає її механічний вид. Наявне недорозвинення мисленнєвих операцій, повільний темп засвоєння навчального матеріалу, відсутня здатність до узагальнення, абстрагування, міркування, продукування думки, судження, вміння робити висновки. Навички письмового та усного монологічного мовлення сформовані недостатньо, учень допускає помилки при узгодженні та словозміні слів, словниковий запас нижче вікової норми. Артикуляційні вправи за наслідуванням виконує частково правильно. Словниковий запас на рівні побутової лексики. Мовлення у вигляді простих речень, поширених фраз. Списує дуже повільно, з великою кількістю помилок, завдання не дописує до кінця, не розуміє зміст написаного. Помиляється у застосуванні літер абетки. Таблиці множення не знає. Порівнює числа в межах 20. Виконує дії додавання та віднімання в межах 20 з допомогою лінійки. Відчуває труднощі при множенні, діленні. Важко орієнтується у часових поняттях: рік, місяць, тиждень. Погано розрізняє міри ваги й довжини. Учень вчиться писати, читати, робити прості обчислення. Демонструє незначні успіхи у навчанні. Загальний емоційний стан хлопчика вразливий. Характер інтересів обмежений, рівень оволодіння трудовими уміннями низький (а.с.22). З довідки Дитячого оздоровчого центру «Ковчег» від 19.06.2023 року № 06/23 слідує, що [PERSON] , [INFO] , з 21.11.2022 року перебуває в Дитячому оздоровчому центрі «Ковчег», за адресою: м. Нововолинськ, вул. Автобусна, 12 , згідно заяви батька, [PERSON] , мешканця с. Менчичі, Володимирського району. Протягом цього періоду контактує з дитиною батько. Він відповідально відноситься до всіх порад і прохань вихователів, має певні стосунки з дитиною. Мати, [PERSON] , неодноразово телефонувала, хоча розмова не мала плідного конструктивного характеру. Також відвідувала сина, спричиняючи своєю присутністю щоразу якісь проблеми, як для вчителів, так і для працівників «Ковчегу». З поведінки хлопця видно, що сімейна атмосфера, у якій він виростав, бажає бути кращою. У свої 11 років [PERSON] не навчений елементарним правилам гігієни, нормам трудової чи будь якої дисципліни. За час перебування у «Ковчезі» з великими зусиллями вдається ламати ті стереотипи і лінь, що мало місце у житті дитини (а.с.23). Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач [PERSON] , який працевлаштований трактористом у підприємця [PERSON] (а.с.25, 26). Із характеристики від 19.06.2023 року № 19/06/1-2023 на [PERSON] , вбачається, що за час роботи позивач зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. [PERSON] проходив курси з підвищення кваліфікації і неодноразово використовував набуті навички у вирішенні поставлених завдань. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримував співробітників в «складний період, але при цьому дотримується корпоративних правил і норм. Неодноразово залишався на усне прохання керівництва на роботі після завершення робочого часу для вирішення проблем під час кризової ситуації (а.с.24). Згідно висновку виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області № 93 від 25.09.2023 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.54-57). V. Застосоване судом законодавство У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). VІ. Висновки Суду Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В даних правовідносинах, для суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейним кодексом України (статті 164-167). В ході розгляду справи судом встановлено, чого не спростувала відповідачка, що вона ухиляється від участі у вихованні сина [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що спричинило негативні наслідки для розвитку і соціалізації дитини та свідчить про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Таке, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. В даному випадку, для суду є беззаперечним те, що втручання у право Відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд знаходить підставним, що втручання у право Відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини [PERSON] . В даному випадку при втручанні у право відповідачки вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. В цій ситуації суд зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання: наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в даній справі суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. Зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, поведінка відповідачки, суд розцінює як ухилення від виховання нею дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав. В ситуації, що розглядається судом береться до уваги, що дитина тимчасово проживає в дитячому оздоровчому центрі « Ковчег », батько в силу умов та характеру праці не взмозі доглядати і виховувати дитину без сторонньої допомоги, однак забезпечує матеріально, цікавився навчанням та вихованням [PERSON] , постійно підтримує зв`язок з адміністрацією навчального закладу та оздоровчого центру, відповідачка [PERSON] з часу влаштування сина на тимчасове проживання до дитячого оздоровчого центру «Ковчег», з листопада 2022 року, жодного разу не виявила бажання забрати дитину додому та піклуватися про неї, неодноразово заявляла про своє бажання "віддати дитину у добрі руки", навіть під час судового розгляду жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідачки держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні сім`ї. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і сином не зміняться в бік розлучення її з дитиною, яка разом з нею не проживає, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з сином не проживає, так само даний захід не виключає можливості побачення матері із дитиною. Позбавлення батьківських прав відповідачки фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, яка склалась протягом тривалого часу. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав. Суд наголошує, що застосовуваний захід не є безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] , з наведених вище мотивів та підстав. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб звільняються від сплати судового збору. Відтак від сплати судового збору звільняються батьки чи законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються з скаргами про захист прав, законних інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи. Дана позиція узгоджується з Висновком Великої Палати ВСУ в ухвалі від 22.04.2019 року у справі №9901/108/19. Із статті 141 ЦПК України слідує, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивача [PERSON] законом звільнено від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, тому суд вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved