Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Виконавчий комітет Піщанської сільської ради як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Піщанської сільської ради, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути із [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особовий рахунок дитини у відділенні Ощадбанку , починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Виконавчий комітет Піщанської сільської ради зазначає, що відповідач [PERSON] схильна до зловживання спиртними напоями, нехтуючи потребами дочки, вихованням та утриманням своєї дитини не займається, часто дитина перебуває у своєї хрещеної матері у с. Бубнівська Слобідка Золотоніського району, У ході перевірки умов проживання дитини було встановлено, що в будинку брудно, не прибрано, розкидані брудні речі, одна жила кімната та кухня з пічним опаленням, санітарно-гігієнічні умови проживання не задовільні. Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводились бесіди з матір`ю про необхідність займатись вихованням дитини, на що відповідачка не реагує. За місцем проживання [PERSON] характеризується незадовільно. 27.08.2021 року комісією з питань захисту прав дитини виконкому Піщанської сільської ради було визнано за доцільне підготувати та направити до Золотоніського РВП ГУ НП України в Черкаській області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Актом від 02.11.2021 року було виявлено та вилучено дитину [PERSON] , [INFO] , та передано на тимчасове влаштування у сім`ю [PERSON] . За таких обставин Виконком Піщанської сільської ради звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У судове засідання представник позивача не прибув, направивши до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав, відмовити у задоволенні позову, так як вона бажає сама виховувати свою дочку [PERSON] , бажає піклуватись про неї, свою поведінку вона переглянула, наразі не зловживає алкогольними напоями, має постійне місце роботи, отримує відповідний дохід, а тому може утримувати та виховувати свою дитину. Представник відповідача - адвокат Орел С.І. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, так як його довірителька змінила свою поведінку, про що стороною відповідача надані письмові докази, бажає виховувати та утримувати свою дитину. Представник третьої особи Шевчук Т.М. у судовому засіданні ствердила, що відповідачка змінила свою поведінку та своє відношення до дитини, а враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім засобом захисту прав дитини, то вважає за доцільне повірити відповідачці. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Предметом спору у цій справі є позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 165 СК України вбачається, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.2016 року [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.04.2022 року [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » у результаті реєстрації шлюбу 06 квітня 2022 року з [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 05.08.2016 року № 00016961114 відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як вбачається з матеріалів даної справи рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 02.11.2021 року № 107 було визнано за необхідне відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини. Висновок органу опіки та піклування виконкому Піщанської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] суду не наданий, як не надано й інших достовірних та беззаперечних доказів злісного свідомого та винного ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім цього, судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідачка дійсно не брала участі у вихованні дочки, однак, суд вважає, що невиконання відповідачкою батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, оскільки таке невиконання не носить злісний та умисний характер, що також стверджується поданими стороною відповідача доказами та твердженнями представника третьої особи у судовому засіданні стосовно належної поведінки [PERSON] та її спілкування з дочкою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, під час вирішення питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Як зазначено в п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. На думку суду, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку особи, яку хочуть позбавити батьківських прав, на краще неможливо, і лише за наявності вини в цих діях. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дочки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, а також беручи до уваги позитивні характеристики на відповідачку з місця проживання та місця роботи, її ставлення до дитини, яке покращилось за час розгляду справи в суді, про що у судовому засіданні повідомила представник третьої особи - Служби у справах дітей Піщанської сільської ради, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed