Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Представник Служби у справах дітей ВК РМР звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу № 104-осн від 27.07.2021 у зв`язку зі складними життєвими обставинами, а саме ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради перебував [PERSON] . [INFO] . Мати неповнолітнього [PERSON] померла у квітні 2019 року. Батько [PERSON] з сином не проживав, місце перебування його не відоме. У зв`язку з тим, що [PERSON] залишився без батьківського піклування, неповнолітній був тимчасово влаштований в сім`ю бабусі [PERSON] та проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . З метою захисту прав онука [PERSON] зверталася до управління поліції щодо розшуку [PERSON] , батька дитини. Місце перебування його встановити не вдалося, а сам [PERSON] до дитини не з`являвся, його вихованням не цікавився, матеріально не утримував. Розпорядженням Рівненського міського голови від 26.07.2021 № 878-р [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до наказу № 105-осн від 27.07.2021року [PERSON] взятий на облік дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Розпорядженням Рівненського міського голови від 26.08.2021 року 1039-р над малолітнім [PERSON] була призначена опіка. Опікуном дитини є його баба по лінії мами [PERSON] . Вона належним чином виконує обов`язки опікуна по відношенню до дитини. За місцем проживання за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання, виховання, повноцінного і всебічного розвитку [PERSON] . За час перебування дитини на первинному обліку батько [PERSON] жодного разу не бачився з сином, не надавав матеріальної допомоги. До Служби у справах дітей з питання виховання сина та повернення його на проживання в біологічну сім`ю ні усно, ні письмово він не звертався. Під час бесіди в Службі у справах дітей неповнолітній [PERSON] пояснив, що вже понад десять років він проживає зі своєю бабусею [PERSON] . Тато [PERSON] вже давно не проживає з хлопчиком. Він не телефонує, не приїжджає до сина, не пересилає ніяких коштів і речей. Надалі [PERSON] бажає проживати з бабусею, яка є його піклувальником. Гліб не заперечує проти позбавлення свого батька батьківських прав. Питання про стан виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.03.2023. Комісія, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення доручити службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернутися до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] і рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 вересня 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді, заперечень. Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2022 року з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради І.Самолюк в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Останнім відомим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] , що станом на день розгляду справи є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до п. 19 Перехідних положень ЦПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції". Відповідно до ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. [PERSON] повідомлявся про про дату, час і місце судового засідання через оголошення на веб-сайті 31 серпня 2023 року та 19 вересня 2023 року. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , що видане 01 квітня 2008 року відділом ЗАГС міста Новий Уренгой району Коротчаєво служби ЗАГС Ямало-Ненецького автономного округу РФ, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №2158 про реєстрацію особи громадянином України [PERSON] , 11.025.2008 року згідно з рішенням УДМС у Рівненській області від 14.09.2021 року набув статусу громадянина України відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України». Як зазначено у позовній заяві відповідно до наказу № 104-осн від 27.07.2021 у зв`язку зі складними життєвими обставинами, а саме ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради перебував [PERSON] . [INFO] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області мати неповнолітнього [PERSON] померла [INFO] . З метою захисту прав онука [PERSON] зверталася до управління поліції щодо розшуку [PERSON] , батька дитини. Із відповіді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області №12629/200/03-21 від 24.06.2021 року встановлено, що проведеними розшуковими заходами встановити місцезнаходження [PERSON] не представилось можливим. Станом на 24.06.2021 року розшук продовжується. У зв`язку з тим, що [PERSON] залишився без батьківського піклування, неповнолітній був тимчасово влаштований в сім`ю бабусі [PERSON] та проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . Як вказано у позові, [PERSON] до дитини не з`являвся, його вихованням не цікавився, матеріально не утримував. Розпорядженням Рівненського міського голови від 26.07.2021 № 878-р, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до копії наказу № 105-осн від 27.07.2021 року [PERSON] взятий на первинний облік дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Розпорядженням Рівненського міського голови від 26.08.2021 року 1039-р над малолітнім [PERSON] була призначена опіка. Опікуном дитини є його баба по лінії мами [PERSON] . Як вказано у позові [PERSON] належним чином виконує обов`язки опікуна по відношенню до дитини. За місцем проживання за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання, виховання, повноцінного і всебічного розвитку [PERSON] . За час перебування дитини на первинному обліку батько [PERSON] жодного разу не бачився з сином, не надавав матеріальної допомоги. До Служби у справах дітей з питання виховання сина та повернення його на проживання в біологічну сім`ю ні усно, ні письмово він не звертався. Під час бесіди в Службі у справах дітей неповнолітній [PERSON] пояснив, що вже понад десять років він проживає зі своєю бабусею [PERSON] . Тато [PERSON] вже давно не проживає з хлопчиком. Він не телефонує, не приїжджає до сина, не пересилає ніяких коштів і речей. Надалі [PERSON] бажає проживати з бабусею, яка є його піклувальником. Гліб не заперечує проти позбавлення свого батька батьківських прав. Копія письмових пояснень [PERSON] наявна в матеріалах справи. Питання про стан виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.03.2023. Як вбачається із витягу з протоколу №4 засідання комісії комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення доручити службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернутися до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] і рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 20.03.2023 року №08-622 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вважається за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його неповнолітнього сина позивач посилається, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання, не спілкується з нею. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об"єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов"язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв"язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 15 липня 2019 року у справі №336/9218/14. Предметом доказування у даному спорі є факт втрати відповідачем інтересу до своїх дітей та як наслідок цього нехтування наданими їй батьківськими правами та обов"язками. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осміб, які бажають проживати з дитиною, брати у часть у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає таким, що відповідає інтересам дитини, неповнолітній [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батька батьківських прав, вказує, що взагалі не підтримує зв`язків із ним. З аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає окремо від дитини, не спілкується з нею, матеріально не утримує. Доказів протилежного відповідачем суду не подано. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме те що відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, піклування та турботи до сина не виявляє, станом його здоров"я не цікавиться, фізичний та моральний розвиток не підтримує, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позивачем в ході судового розгляду доведено належними та достатніми доказами факти свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов"язками, суд вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Беручи до\~уваги,\~що позивач\~при подачі\~до суду\~позовної заяви\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~та враховуючи\~положення\~ст.141\~ЦПК України,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача \~в дохід\~держави необхідно\~стягнути судовий\~збір в\~розмірі2\~147,2 гривень. Аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об"єктивного та безпосереднього з"ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з"ясувавши їх достатність і взаємний зв"язок у сукупності, захищаючи права та інтереси дитини, враховуючи особу відповідача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Служби у справах дітей ВК РМР про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved