Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

21 серпня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» зазначено: 26 червня 2010 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківський послуг, у зв`язку з чим, будучи ознайомленим з умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що діяли на момент підписання анкети-заяви, підписав заяву №б/н від 26 червня 2010 року, підтвердивши, що анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складають договір про надання банківських послуг, договір між сторонами укладено на підставі положень ст.634 ч.1 ЦК України, відповідно до яких - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і друга сторона не може запропонувати свої умови Договору, тобто, заявою відповідача [PERSON] підтверджується факт повного поінформування про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», і, підписання якої свідчить, що між сторонами, у відповідності до положень ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який, за своєю правовою природою, є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України), за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст.1066 ч.1 ЦК України), якщо, відповідно до договору банківського рахунка, банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу, і, права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.1069 ч.1, ст.1069 ч.2 ЦК України), 26 червня 2010 року відповідачу [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що підтверджується Випискою по рахунку, і відповідачу [PERSON] надано у користування кредитну картку, до того ж, у подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 39000 гривень, при цьому, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту - відповідач при укладанні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку, крім того, 29 серпня 2011 року відповідач [PERSON] , підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Gold Loyalty», підтвердив, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Gold Loyalty» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений», таким чином, банк - позивач АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також, підтверджується випискою по рахунку, і що, відповідно, є порушенням кредитного Договору, зобов`язання за яким визначено як обов`язкове для виконання сторонами (п.2.1.1.5.5 Договору, ст.509, ст.526, ст.629, ст.1054 ЦК Українит. ЦК України), тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач [PERSON] порушує зобов`язання за укладеним договором, а також, законні права та інтереси позивача, зобов`язання клієнта вважаються простроченими, у зв`язку з виникненням заборгованості, яка відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, і, в редакції «Умов та Правил надання банківських послуг», що почали діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також, проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які, у відповідності до ст.625 ч.2 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», та 84,0 % для картки «Універсальна Голд», таким чином, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач [PERSON] , станом на 17 липня 2023 року, має заборгованість 40560 гривень 30 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 32152 гривні 16 копійок, та заборгованості за простроченими відсотками- у сумі 8408 гривень 14 копійок, і, оскільки, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача АТ КБ «ПриватБанк», кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тобто, заборгованість до стягнення за кредитним договором від 26 червня 2010 року, станом на 17 липня 2023 року, становить суму - у розмірі 40560 гривень 30 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 32152 гривні 16 копійок та заборгованості за простроченими відсотками - у сумі 8408 гривень 14 копійок. 24 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - про стягнення заборгованості, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 24 серпня 2023 року, - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. У строк, встановлений судом в Ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву - не надав. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. у наданому до позовної заяви клопотанні - не заперечував щодо заочного розгляду справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - про стягнення заборгованості. 16 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - про стягнення заборгованості, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 16 жовтня 2023 року, - визначено порядок розгляду справи, згідно положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, та постановлено судове рішення про заочний розгляд зазначеної справи. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», здійснюючи свою діяльність, на підставі ліцензії НБУ №22 від 05 жовтня 2011 року (свідоцтво № [NUMBER] ), у відповідності до Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.47-70, 71-72, 77, 78-80), згідно анкети-заяви №б/н від 26 червня 2010 року (а.с.26) - відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, підтвердивши свою згоду на погодження з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» (а.с.35-46), які діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується особистим підписом, і що, відповідно, саме і складає договір про надання банківських послуг між відповідачем [PERSON] та банківською установою, тож, 26 червня 2010 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , після погодження умов та правил надання банківських послуг, укладено договір про надання банківських послуг від 26 червня 2010 року, за умовами якого відповідачу [PERSON] , з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк», відкрито карткові рахунки та надано кредитні картки у користування, та - який починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, водночас, договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців, в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії договору жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання (п.2.1.1.9.1. договору (а.с.35-46), довідки АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.24, 25) - свідчать про відкриття відповідачу [PERSON] , з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк», карткових рахунків із початковим кредитним лімітом в розмірі 15000 гривень, подальшим збільшенням останнього, та наданням кредитних карток у користування, на підставі договору надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом відповідача [PERSON] , із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Gold Loyalty» від 29 серпня 2011 року (а.с.34) вбачається обізнаність відповідача [PERSON] з умовами використання кредитних коштів, що підтверджується підписом останнього, розрахунок заборгованості за Договором №б/н від 26 червня 2010 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - відповідачем [PERSON] , станом на 31 травня 2015 року, на 30 червня 2019 року, на 17 липня 2023 року (а.с.7-23) та виписка за Договором №б/н за період 29 червня 2010 року - 20 липня 2023 року (а.с.81-102) - підтверджують проведення операцій щодо використання відповідачем [PERSON] кредитного ліміту та щодо повернення кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування, станом на 31 травня 2015 року, на 30 червня 2019 року, на 17 липня 2023 року, станом на 17 липня 2023 року - заборгованість з боку відповідача [PERSON] становить суму у розмірі 40560 гривень 30 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 32152 гривні 16 копійок та заборгованості за простроченими відсотками - у сумі 8408 гривень 14 копійок. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України). Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів - є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Відповідно до положень цивільного кодексу України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК України), при цьому, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і має вчинятися у формі, встановленій законом (ст.203 ЦК України), Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, і сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.205 ЦК України). Крім того, за приписами цивільного законодавства - правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, до того ж - у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст.207 ч.1 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами, і, водночас, - у разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом, і правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» за №1734-VIII від 15 листопада 2016 року, яка визначає обсяг інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит - кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем, і така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, і споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Так, зобов`язанням - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ч.1 ЦК України), яке, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ч.3 ЦК України). І зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до положень якої - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також, із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є - договори та інші правочини (ст.11 ч.2 п.1) ЦК України). Сторонами у зобов`язанні - є боржник і кредитор (ст.510 ч.1 ЦК України). У відповідності до приписів діючого цивільного законодавства - цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, і виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ст.14 ЦК України). Тож, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, і, у разі порушення зобов`язання - настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, в тому числі, і у вигляді - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України), при цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, до того ж, прострочивши виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). І порушенням зобов`язання - і є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 ЦК України). У відповідності до ст.1048 ч.1, ст.1054 ч.1 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, і розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (ст.1 ч.1 п.1-1) Закону України «Про споживче кредитування» за №1734-VIII від 15 листопада 2016 року). Так, у судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами цивільного провадження, що між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 26 червня 2010 року укладено договір про надання банківських послуг, за яким банківська установа, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі, надала відповідачеві [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. І, ухиляючись від виконання договірних зобов`язань, відповідач [PERSON] порушує умови договору про надання банківських послуг від 26 червня 2010 року між останнім та позивачем АТ КБ «ПриватБанк», що знайшло своє повне відображення у судовому засіданні під час розгляду справи, та, відповідно, свідчить про порушене право позивача АТ КБ «ПриватБанк», яке, на переконання суду, підлягає судовому захисту, оскільки, відповідач [PERSON] не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на 17 липня 2023 року заборгованість відповідача [PERSON] за означеним договором №б/н від 26 червня 2010 року склала суму у розмірі 40560 гривень 30 копійок, з яких: 32152 гривні 16 копійок - кредит, 8408 гривень 14 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості, оскільки, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, до того ж, прострочивши виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, і, в судовому засіданні установлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що: 26 червня 2010 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , після погодження умов та правил надання банківських послуг, укладено договір про надання банківських послуг від 26 червня 2010 року, за умовами якого відповідачу [PERSON] , з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк», відкрито карткові рахунки із початковим кредитним лімітом в розмірі 15000 гривень, розмір якого було збільшено до 39000 гривень, та надано кредитні картки у користування, що підтверджується підписом відповідача [PERSON] у анкеті-заяві №б/н від 26 червня 2010 року, та - який починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, водночас, договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців, в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії договору жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання (п.2.1.1.9.1. договору), розрахунок заборгованості за Договором №б/н від 26 червня 2010 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - відповідачем [PERSON] , станом на 17 липня 2023 року підтверджує наявність заборгованості з боку відповідача [PERSON] у сумі 40560 гривень 30 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 32152 гривні 16 копійок та заборгованості за простроченими відсотками - у сумі 8408 гривень 14 копійок. що, за визначених обставин, дозволяє суду дійти обґрунтованого висновку, що договір про надання банківських послуг було укладено, у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому, будь-яких доказів протилежного, в тому числі, доказів на спростування укладання означеного договору №б/н від 26 червня 2010 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , а також, підтвердження того, що відповідні кошти не були зараховані на карткові рахунки відповідача [PERSON] - до суду не надано і матеріали справи не містять, що, в силу положень ст.12, ст.81 ЦПК України - є її процесуальним обов`язком сторін. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] - про стягнення заборгованості, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка виникла за договором про надання банківських послуг №б/н від 26 червня 2010 року, та яка, станом на 17 липня 2023 року, - становить суму у розмірі 40560 гривень 30 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - у сумі 32152 гривні 16 копійок та заборгованості за простроченими відсотками - у сумі 8408 гривень 14 копійок. Водночас, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, - стягнувши з відповідача [PERSON] , на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», - судовий збір, що становить суму у розмірі 2684 гривні, сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом, згідно платіжного доручення №ІНВ94В3ZRO від 04 серпня 2023 року (а.с.1), - у зв`язку з задоволенням позовної заяви, що є пропорційним розміру задоволених вимог, - оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 509, 526, 549, 550, 610, 612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved