Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

03.02.2023 позивачка [PERSON] звернулась в Миколаївський районний суд Львівської області з позовною до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що 16.10.2010 вона та відповідач одружились, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено актовий запис № 2909 та видано свідоцтво про шлюб. В шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] . 18.01.2016 Сихівський районний суд м. Львова виніс рішення у справі №464/8710/15-ц про розірвання шлюбу. Зазначає, що ще до розірвання шлюбу вони з чоловіком жили в сепарації, дитина проживала з позивачкою і її родиною та перебувала на повному утриманні позивачки, батько жодної допомоги не надавав. З 2016 року відповідач не бачив своєї дитини жодного разу, не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкувався з дитиною, тобто не дбав про її нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, подарунки на день народження не надавав. Оскільки [PERSON] не дбав про доньку ні матеріально, ні духовно, а робота в Україні не надавала можливості позивачці належно утримувати дитину, вона змушена була шукати кращого життя, а саме поїхала на роботу до Туреччини, де в подальшому познайомилась із майбутнім чоловіком. На даний час [PERSON] вдруге одружилася із чоловіком - громадянином Туреччини, який виховує [PERSON] як свою доньку. Теперішній чоловік позивачки дбає про стан здоров`я, освіту та духовний розвиток доньки. З 2016 року дитина фактично проживає у Туреччині разом із матір`ю, що підтверджується заявою, укладеною у нотаріуса від 23.08.2016 про надання батьком дозволу на відкриття візи та тимчасові поїздки за кордон. Надія відвідує в Туреччині навчальний заклад, має там друзів, а також можливість для свого духовного розвитку, адже багато подорожує. Позивачка 16.01.2018 у нотаріуса засвідчила заяву про те, що не має і не матиме жодних претензій майнового та фінансового характеру до [PERSON] . Крім того, 16.01.2018 відповідачем укладено заяву, яка засвідчена нотаріусом про надання згоди на виїзд доньки за кордон на постійне місце проживання до Туреччини та з подальшим оформленням постійного місця проживанням в Туреччині разом із матір`ю. Позивачка наголошує, що на даний час постало питання про можливість отримання [PERSON] громадянства Туреччини, що забезпечить їй в подальшому можливість отримати освіту, медичну допомогу, страхування та інші блага. Однак, для оформлення такого необхідно підтвердження одноосібного піклування над донькою з боку матері. [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , тією ж заявою підтвердив те, щоб одноосібним опікуном доньки визначалась мати - [PERSON] . Таку заяву відповідач підписав у нотаріуса. Позивачка вважає, що такими діями [PERSON] підтвердив, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвалою від 05.07.2023 суд постановив замінити третю особу, а саме відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та витребував від органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] 28.08.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. У судовому засіданні у режимі відеоконференції позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що у Туреччину виїхала у 2016 році, колишній чоловік з донькою не спілкується і не виявляє бажання до спілкування. Просила розглядати справу у її відсутності та за участі її представниці. Неповнолітня донька [PERSON] пояснила, що з батьком не спілкується, батько не дзвонив і не дзвонить до неї. Вважає, що батько байдужий до неї, бо як не проявляв, так і не проявляє до неї батьківської турботи. Спілкується з маминим чоловіком, називає його батьком. 02.10.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов лист із заявою, відповідно до якої він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , просив розгляд справи проводити у його відсутності. 11.10.2023 від представниці позивачки адвокатеси Чорновус Н.Ф. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити такі в повному обсязі. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані - [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3453. Відповідно до сторінки 10 копії паспорта [PERSON] , шлюб із [PERSON] розірвано на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2016, справа № 464/8710/15-ц. Відповідно до копії заяви від 23.08.2016, яка засвідчена у приватного нотаріуса Папайло Н.Є., зареєстрована у реєстрі за №1344, [PERSON] надав згоду на відкриття візи та тимчасові поїздки за кордон до Туреччини и його малолітній доньці - [PERSON] , [INFO] , терміном з 01.11.2016 по 01.11.2018 у супроводі матері - [PERSON] , 1990 року народження, яка повністю несе відповідальність за життя та здоров`я доньки та повернення в Україну. Відповідно до копії заяви від 16.01.2018, яка засвідчена у приватного нотаріуса Тертичної Н.І., зареєстрована у реєстрі за №63, [PERSON] батько [PERSON] , [INFO] дав згоду матері дитини - [PERSON] , [INFO] вирішувати всі питання пов`язані з організацією та повним забезпеченням життєдіяльності малолітньої дитини до повноліття (у період з 16.01.2018 до 03.07.2030) під час їхнього спільного перебування у Туреччині. Відповідно до копії заяви від 16.01.2018, яка засвідчена у приватного нотаріуса Тертичної Н.І., яка зареєстрована у реєстрі за №65, [PERSON] батько [PERSON] , [INFO] не заперечує щодо виїзду на постійне місце проживання до Туреччини його колишньої дружини [PERSON] та малолітньої доньки - [PERSON] та оформлення постійного місця проживання доньки в Туреччині. Відповідно до копії заяви від 16.01.2018, яка засвідчена у приватного нотаріуса Тертичної Н.І., яка зареєстрована у реєстрі за №68, [PERSON] , яка є матірю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] підтверджує факт відсутності жодних претензій майнового та фінансового характеру до колишнього чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] . У заяві зазначено, що [PERSON] не зверталась до суду та не звертатиметься з позовом про стягнення аліментів з колишнього чоловіка [PERSON] . Відповідно до копії заяви від 01.12.2022, яка засвідчена у приватного нотаріуса Пителька І.В. у реєстрі за №1509, [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Надав згоду на розгляд справи у суді щодо позбавлення його батьківських прав без його присутності, не заперечує проти виключення інформації про нього, як батька, з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] та проти того, що одноосібним опікуном [PERSON] була її матір [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 23.08.2023, який просив враховувати представник органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради В. Андрусишин, на засіданні комісія з питань захисту прав дитини розглянула представлені документи та враховуючи, що матір з дитиною проживає за межами України, а відмова батька від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Оцінка суду. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При ухваленні рішення суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки такий висновок був зроблений лише на підставі поданих документів, без з`ясування думки [PERSON] , малолітньої [PERSON] та її матері [PERSON] . Натомість у судовому засіданні з`ясована думка малолітньої [PERSON] , яка пояснила, що проживає з матір`ю та її чоловіком у Туреччині, з рідним батьком не спілкується, а батьком називає маминого чоловіка, думки матері [PERSON] , яка наполягала, на позбавленні батьківських прав [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконував та не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контактів не підтримує, нотаріально засвідчив заяву, відповідно до якої не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , що на думку суду свідчить та підтверджує намір фізіологічного батька ухилитись від виконання обов`язків по опіці та піклуванні над своєю донькою та в сукупності з іншими фактичними обставинами дослідженими в ході судового розгляду. Під час розгляду даної справи встановлено, що з моменту звернення позивачки в суд з даним позовом відповідач жодних спроб на відновлення відносин із донькою не зробив, наміру змінити своє ставлення до дитини не виявив, крім того подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав, що не заперечує щодо задоволення позову, тобто, [PERSON] не лише ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, що зможе позитивно вплинути на її духовний, культурний та ментальний розвиток.. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілУ між сторонами судових витрат, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved