Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

13 серпня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач просив витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 5122758800:01:006:0567 Одеська обл., Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ СК Тілігул-Кошари; земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 5122758800:01:006:0568 Одеська обл., Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ СК Тілігул-Кошари. Також позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на вищевказане нерухоме майно та скасувати рішення про державну реєстрацію: №40081146 від 13.03.2018 року та запис про право власності №25210194; рішення про державну реєстрацію: №53098820 від 13.07.2020 року та запис про право власності №3729187; рішення про державну реєстрацію: №40175559 від 19.03.2018 року та запис про право власності №5297388; рішення про державну реєстрацію: №40105713 від 19.03.2018 року та запис про право власності №25232051; рішення про державну реєстрацію: №40175048 від 19.03.2018 року та запис про право власності №25296916; рішення про державну реєстрацію: №40105473 від 19.03.2018 року та запис про право власності №25231844; рішення про державну реєстрацію: №40174485 від 19.03.2018 року та запис про право власності №25296418; рішення про державну реєстрацію: №40105249 від 19.03.2018 року та запис про право власності №25231641; рішення про державну реєстрацію: №42031844 від 12.07.2018 року та запис про право власності №27015731. В обґрунтування своїх вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , та після його смерті відкрилася спадщина на: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер 5122758800:01:006:0567 Одеська обл., Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ СК Тілігул-Кошари; земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 5122758800:01:006:0568 Одеська обл., Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ СК Тілігул-Кошари. Позивач зазначає, що в силу положень ст. 1263 ЦК України вона є спадкоємцем третьої черги, оскільки [PERSON] був її племінником. В обґрунтування позовних вимог щодо витребування майна із чужого незаконного володіння позивач посилається на той факт, що на момент звернення до суду право власності на спірні об`єкти нерухомого майна були зареєстровані за іншими особами - відповідачами по справі. Також зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВПВС у справі №183/1617/16 власник майна з дотриманням вимог статей 387 та 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 21 жовтня 2020 року ухвалою суду заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; будинок [ADDRESS] ; земельну ділянка № [NUMBER] , кадастровий номер 5122758800:01:006:0568 Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ «СК Тілігул - Кошари»; земельну ділянку 1/3 №2903, кадастровий номер 5122758800:01:006:0567 Одеська область, Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ «СК Тілігул - Кошари». Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 22 березня 2021 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петкової Н.М. до суду надійшла копія спадкової справи №36/2016, заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 26 березня 2021 року та 27 травня 2021 року з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради до суду надійшли копії документів у паперовій формі (реєстраційну справу), які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] ; копії документів у паперовій формі (реєстраційну справу), які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] ; копії документів у паперовій формі (реєстраційну справу), які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] 29 березня 2021 року із Київської державної нотаріальної контори у м: Одесі до суду надійшла копія спадкової справи №1048/2017, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 02 квітня 2021 року з Відділу державної реєстрації Лиманської районної державної адміністрації Одеської області до суду надійшли копії документів у паперовій формі (реєстраційну справу), які стали підставою для реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] ; копії документів у паперовій формі (реєстраційну справу), які стали підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку 1/3 №2903, кадастровий номер 5122758800:01:006:0567 Одеська обл, Лиманський район, Сичавська сільська рада, СТ «СК Тілігул - Кошари». 29 квітня 2021 року від представника [PERSON] адвоката Терещенко І.І. до суду надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких зазначено, що [PERSON] не прийняла належним чином спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та не отримала відмову нотаріуса від видачі свідоцтва про право на спадщину, а відтак її вимога про визнання права власності на спадкове майно не підлягає задоволенню. Також зазначено, що Позивач не є власником спірного майна, тобто не набула такого права у встановленому законом порядку, а тому вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Протокольною ухвалою суду від 14 липня 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. 30 листопада 2021 року від представника [PERSON] адвоката Бессараба П.А. до суду надійшли пояснення у відповідності до яких заперечували проти задоволення позову з підстав недотримання процедури нотаріального оформлення спадщини, а саме - відсутність письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та відсутності у позивача права власності на зазначене у позовній заяві нерухоме майно, що унеможливлює звернення до суду із позовною вимогою про витребування такого майна із чужого незаконного володіння. В судовому засіданні 26 жовтня 2022 року представник Позивача надав свої пояснення стосовно обставин справи, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його адвокат Бассараба П.А. надали свої пояснення, позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні відмовити. Представником [PERSON] адвокатом Терещенко І.І. надано свої пояснення стосовно обставин справи, позовні вимоги не визнали в повному обсязі. В судовому засіданні 31 березня 2023 року судом досліджені докази, оголошено перерву. В судове засідання 11 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника [PERSON] адвоката Ляшенко Е.А. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Представник [PERSON] адвокат Бассараба П.А. надав заяву про слухання справи за відсутності. Представником [PERSON] адвокатом Терещенко І.І. надано заяву про слухання справи за відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що сторони будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явиляються, суд оцінює таку поведінку сторін по справі як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом\~сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , останній на праві приватної власності належало наступне майно: квартира [ADDRESS] СТ «СК Тілігул-Синтез» вулиця 4- та Лиманна № 2892, кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0568, площею 0,06\~га; земельна ділянка, яка розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0567, площею 0,02 га. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2017 року, [PERSON] успадкував після смерті матері квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,9 кв.м. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 жовтня 2017 року, [PERSON] помер [INFO] . На момент смерті [PERSON] , останньому на праві приватної власності належало наступне майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 130, 2 кв.м., житловою 51 кв.м.; квартира [ADDRESS] , загальною площею 46,9 кв.м., житловою 21,9 кв.м. 02 листопада 2017 року до Третьої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Суд зазначає та враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] є двоюрідним братом померлого чи взагалі його родичем, у зв`язку із чим, в матеріалах справи відсутні докази щодо того, що він є належним спадкоємцем померлого. 02 листопада 2017 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 1048/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 13.03.2018 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, яка долучена до матеріалів справи. 23 квітня 2017 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] 08 листопада 2017 року за № 7590/02-14 Третьою Одеською державною нотаріальною конторою надано відповідь на лист про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] , який надійшов 02.11.2017 року, у відповідності до якої повідомлено [PERSON] що для одержання свідоцтва на право на спадщину необхідно надати відповідні документи для встановлення родинних відносин. Також, 08 листопада 2017 року за № 7591/02-14 Третьою Одеською державною нотаріальною конторою направлено спадкоємцям [PERSON] інформаційний лист про необхідність надання документів для встановлення родинних відносин та в подальшому одержання свідоцтва на право на спадщину. В матеріалах справи міститься відповідь Третьої Одеської державної нотаріальної контори №1845/02-14 від 19.08.2018 р. на вказану заяву, у якій зазначається, що для належного прийняття спадщини позивач має подати документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, родинний зв`язок з спадкодавцем, коло спадкоємців та наявність заповіту. 26 квітня 2018 року за № 3882/02-14 Третьою Одеською державною нотаріальною конторою надано відповідь на лист про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] , який надійшов 25.04.2018 року, у відповідності до якої повідомлено [PERSON] що для одержання свідоцтва на право на спадщину необхідно надати відповідні документи для встановлення родинних відносин. Разом з цим, у Київському районному суді м. Одеси розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] \~ про повернення боргу шляхом визнання права власності на об`єкти нерухомості та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON] про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року затверджено мирову угоду, укладену 22 лютого 2018 року між представником позивача [PERSON] , представником відповідача [PERSON] , представником третьої особи [PERSON] , відповідно до умов якої: « [PERSON] та [PERSON] прийшли до згоди,\~що в розрахунок боргу він сплачує [PERSON] 15 (п`ятнадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ на день укладання мирової угоди. Надалі [PERSON] не висуває ніяких вимог щодо визнання права власності на майно в розрахунок боргу за розпискою. [PERSON] та [PERSON] прийшли до згоди на таких умовах: 1. В розрахунок боргу за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житлова 38,2 кв.м.; 1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 95,6, житлова 30 кв.м.; 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована: [ADDRESS] - та Лиманна № 2892, кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0568, площею 0,06\~га; 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0567, площею 0,02 га. 2. За [PERSON] визнати право власності на: квартиру [ADDRESS] , загальна площа 130, 2 кв.м., житлова 51 кв.м.; квартиру [ADDRESS] , загальна площа 46,9 кв.м., житлова 21,9 кв.м. 1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 95,6, житлова 30 кв.м. 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована: [ADDRESS] - та Лиманна № 2892, кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0568, площею 0,06\~га; 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5122785800:01:006:0567, площею 0,02 га.». Провадження по цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] \~\~ про повернення боргу шляхом визнання права власності на об`єкти нерухомості,\~та за позовом третьої особи яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON] про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі закрито. Постановою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційні скарги Одеської міської ради, заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] \~\~ про повернення боргу шляхом визнання права власності на об`єкти нерухомості,\~та за позовом третьої особи яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON] про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі залишено без розгляду. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положення ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачають, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. В той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Законом України «Про нотаріат», Главою 86 ЦК України та підзаконними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством України сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності нотаріусів та судів. Зазначене узгоджується з Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (п.23 ПВСУ від 30.05.2008 р. №7). Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обставини, які входять до предмета доказування (частина перша статті 179 ЦПК України 2004 року) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на відсутність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звертаючись до суду з позовом та вважаючи себе особою, яка прийняла спадщину, позивач не зазначила про неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі. Згідно з п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному проваджені. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги, що [PERSON] не прийняла належним чином спадщину у встановленому законом порядку, яка відкрилась після смерті [PERSON] та не отримала відмову нотаріуса на видачу свідоцтва про право на спадщину, її вимога про визнання права власності на спадкове майно не підлягає задоволенню судом. Суд зазначає, що зверненню позивача до суду з указаним позовом як особи, яка, на його думку, прийняла спадщину, мало передувати вирішення питання щодо отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку. Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про права на спадщину, вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим. До такого висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 05.06.2019 року по справі №554/3192/16-ц. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз зазначених статей дозволяє прийти до висновку, що з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння до суду може звернутися виключно власник такого майна. При цьому, відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відносно можливості витребування майна у добросовісного набувача. Частина перша статті 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз зазначених статей дозволяє прийти до висновку, що з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння до суду може звернутися виключно власник такого майна. Однак, станом на сьогоднішній день позивач не є власником зазначеного у позовній заяві майна, тобто не набула такого права у встановленому законом порядку, а тому вимога витребування майна із чужого незаконного володіння є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вимога позивача про скасування рішень про державну реєстрацію є похідною вимогою від вимоги про визнання права власності на спірне майно у порядку спадкування за законом, а тому така вимога також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно із ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням зазначених вище обставин,

Outcome: dismissed