Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, 03 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №20015935. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розі 19100 грн., з встановленим строком користування з 03 грудня 2014 року по 20 травня 2017 року. Відповідач зобов?язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року, позивачем набуто право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціон лоту № GL16618071 проведеного 15 червня 2020 року), що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитор за кредитними договорами укладеними позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» в тому числі і за кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов?язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив ум Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 28 березня 2023 р. загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 53675,84 грн., з яких: 17802,65 грн. - заборгованість за кредитом; 35873,19 грн. - заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200159435 від 03 грудня 2014 року в розмірі 53675,84 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Тячівського районного\~суду Закарпатської\~області від 01 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач у своєму позові зазначив, що він є новим кредитором згідно договору відступлення прав вимоги № 7_ БМ від 20 липня 2020 року, оскільки 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. Проте, відповідно до п. 3 вище зазначеного договору відступлення прав вимоги за кредитним договором № 7 _БМ від 20 липня 2020 року, позивач зобов?язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором, проте Позивач не виконав дану вимогу і не повідомив її, про даний факт. Також позивачем не було надано до суду жодного доказу, який би підтверджував належне повідомлення про зміну сторони кредитного договору. Крім того, у своєму позові позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 28 березня 2023 року становить 53 675,84 грн., з яких: 17 802, 65 грн. - заборгованість за кредитом; 35 873 19 грн. - заборгованість за відсотками, проте дана позовна вимога є незаконною виходячи з наступного: 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов?язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору. З копії витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, відповідно до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200159435, укладеним 03 грудня 2014 року на строк до 20 травня 2017 року на суму 19 100,00 грн., з яких: 17 802, 65 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 35 873,19 грн. заборгованість за відсотками. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ознайомившись з копіями документів, які були надані представником позивача слід зазначити, що: 03 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та нею було укладено кредитний договір № 200159435, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 19 100,00 гри на строк до 20 травня 2017 року, при укладенні якого сторони керувались ч. 1 ст.634 ЦІК України; 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшли права кредитора за кредитним договором № 200159435, укладеним 03 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу них прав, у тому числі і прав вимоги заборгованості у розмірі 53 675,84 грн., з яких: 17 802,65 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 35 873,19 грн. - заборгованість за відсотками. Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» у частині стягнення з неї заборгованості в розмірі 35 873,19 грн. не підтверджені жодними доказами, які би містили інформацію - з чого складається ця сума та які саме нарахування включені в неї (проценти за користування кредитними коштами, комісії, штрафні санкції, винагороди, тощо): за який період вона нарахована; чим передбачено її нарахування, у зв?язку з чим не має можливості перевірити правомірність таких нарахувань і відповідність умовам кредитного договору. У позовній заяві представник позивача вказує, що ці кошти є заборгованістю за відсотками, однак не враховує, що умовами кредитного договору не визначено розміри процентної ставки за кредитом. Тому можна прийти до висновку, що заборгованість в розмірі 35 873,19 грн. є недоведеною і підстав для її стягнення у суду не має. Також заслуговує уваги той факт, що позивачем не надано розрахунок заборгованості який є первинним документом, та який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже позивачем не надано жодного належного доказу існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості складеним банком розрахунковим документом. Враховуючи вище зазначене, вважає, що у позовних вимогах ТОВ «Діджи Фінанс» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200159435 від 03 грудня 2014 року в сумі 35 873, 19 грн., необхідно відмовити у зв?язку необгрунтованістю. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, виходячи з наступного: у пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз?яснено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Також зазначає, що кредитний договір був укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та нею 03 грудня 2014 року на строк до 20 травня 2017 року. Тобто, початком строку позовної давності, у межах якого первісному кредитору ПАТ «Банк Михайлівський» необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 200159435 від 03 грудня 2014 року з 21 травня 2017 року. Новий кредитор - ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду із позовною заявою тільки 28 березня 2023 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а отже у суду є всі підстави для відмови у позовних вимогах ТОВ «Діджи Фінанс» у зв?язку із спливом строку позовної давності. 05 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що стосовно заявленого твердження відповідачем щодо неповідомлення, то зазначають, що позивачем здійснювалося повідомлення відповідача шляхом направлення на адресу останньої претензії. Адреса на яку було здійснено направлення претензії-вимоги, було взято з матеріалів кредитної справи, про що свідчить адреса, яка зазначена в претензії та в анкеті, щодо отримання кредитних коштів. Заборгованість відповідача за договором від 03 грудня 2014 року № 200159435 розрахована станом дату укладання договору відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року та відповідно до реєстру кредитних договорів становить заборгованість по відсотках - 35873,19 грн., заборгованість по тілу кредиту 17802,665 грн., разом - 53675,84 грн. Розрахунок виконаний уповноваженими працівниками з урахуванням умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок (кредитний) сум. Господарські операції на підставі договору від 03 грудня 2014 року № 20015943 проводились ПАТ «Михайлівський» відповідно до вимог НБУ та умов договору. Інформація про стан рахунку відповідача є недоступною для ТОВ «Діджи Фінанс» оскільки Товариство не є стороною кредитного договору. Крім того, вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторинг не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов?язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. Господарські операції на підставі договору № 200159435 від 03 грудня 2014 року проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору. Заборгованість відповідача за договором № 200159435 розрахована станом дату укладання договору про відступлення прав вимоги 20 липня 2020 рік та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів. Розрахунок виконувався уповноваженими працівниками з урахуванням умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум, як визначено чинним законодавством України (ст. 534 ЦК України). Тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заявляє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі розрахованому банком. \~ \~ \~ \~Щодо застосування строку позовної давності позивач зазначає наступне. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право за кредитними договорами укладеними з позичальниками «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лот №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021р. у справі 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитор за кредитними договорами укладеними позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» в тому числі і за кредитним договором. В свою чергу, приналежність права вимоги за вищевказаними договорами була предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03 вересня 2020 року замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда». Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України, про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Постановою від 01 липня 2021 р. у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та акта прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1,2 зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 та №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс». Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12 серпня 2021 року - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12 серпня 2021 року - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об?єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав Позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, Позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою. Також, слід звернути увагу суду на позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв?язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв?язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню...» Тому, враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в й задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об?єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав інтересів, Позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умов воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжують щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальшго продовження режиму воєнного стану є об?єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.» Тому, вся сукупність зазначених підстав свідчить про об?єктивність причин пропуску Позивачем належного строку для звернення до суду із позовною заявою, а отже такі причини мають бути визнані судом як поважні, а право Позивача захистити інтереси, в силу приписів ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, підлягає захисту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою [PERSON] укладено договір у формі заяви (оферти) № 200159435 про надання та використання платіжної картки МС Debit, рахунок картки: [NUMBER] , з кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі не зазначений. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках (а.с. 4). Також, 03 грудня 2014 року відповідачкою підписано Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Картка сучасних фін. рішень кр.гот(неім)», а також отримано платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду (а.с. 6, 8). 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200159435, укладеним 03 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.9-10). Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, заборгованість відповідачки [PERSON] за договором № 200159435 від 03 грудня 2014 року складає 53675,84 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 17802,65 грн., заборгованість за відсотками 35873,19 грн., а також вказана дата закінчення кредитного договору 20 травня 2017 року (а.с.11). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України\~передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами\~ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду заяву (оферту) № 200159435 від 03 грудня 2014 року, анкету № 967278 від 03 грудня 2014 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 03 грудня 2014 року, договір добровільного страхування життя від 03 грудня 2014 року, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачу ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до умов кредитного договору надано у користування кредитні кошти в розмірі 19100,00 грн. з встановленим строком користування з 03 грудня 2014 по 20 травня 2017 року. В той же час, як вбачається зі змісту заяви (оферти) № 200159435 від 03 грудня 2014 року про надання та використання платіжної картки, відповідачу надавалась платіжна картка з встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Крім того, в анкеті № 967278 від 03 грудня 2014 року зазначено, що бажана сума кредиту становить 0 грн. При цьому позивачем не надано суду доказів збільшення кредитного ліміту, як передбачено умовами договору, видачі відповідачу кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування відповідачем кредитними коштами. Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір наданих кредитних коштів, строк користування кредитом та розмір кредитної заборгованості, є додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року. Однак, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, з огляду на наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. До позовної заяви додано вищезазначений додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, проте суду не надано ані розрахунку заборгованості, ані первинних документів, ані виписки по рахунку відповідача. Суд зазначає, що відповідно до ч.5\~ст.177 ЦПК України\~позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка [PERSON] дійсно отримав у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 19100,00 грн., а також наявність заборгованості за кредитним договором № 200159435 від 03 грудня 2014 року у загальному розмірі 53675,84 грн., у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Що стосується посилання відповідачки про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог позивача, то суд вважає за необхідним зазначити. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Одночасно суд відзначає, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц). Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог позивача, у даному випадку позовна давність не застосовується. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed