Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Бабич Степан Валерійович про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) площею 0,0944 га, кадастровий номер 5310137000:18:004:0093, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , 1936 року народження. В обґрунтування вимог позивач вказувала, що вона є донькою [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про шлюб, виданого 29.06.1978 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після укладення шлюбу вона взяла прізвище чоловіка [PERSON] . [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 15.11.2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). За таких умов, з метою подальшої реалізації права на отримання спадкового майна приватному нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Бабичу С.В. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: 1/2 частину земельної ділянки під кадастровим номером 5310137000:18:004:0093 (далі по тексту земельна ділянка). Разом із заявою надано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №356190 виданий управлінням земельних ресурсів у м. Полтава 20.10.2008 року та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2023 року № НВ-0000314412023. Водночас, постановою №31/02-31 від 29.03.2023 року у видачі такого відмовлено. В обґрунтування постанови зазначено, що наведена земельна ділянка належала померлому на праві спільної сумісної власності з [PERSON] . При цьому, вказується, що у відповідності до ст. 87 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку і оскільки остання перебуває у спільній сумісній власності визначити частку померлого не вбачається за можливе. Як наслідок, встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також неможливо. За таких умов, роз`яснено право на вирішення даного питання в судовому порядку. Ухвалою суду від 05.05.2023 року було відкрито провадження у даній справі. 29.05.2023 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій прохала визначити, що частка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) площею 0,0944 га, кадастровий номер 5310137000:18:004:0093, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , 1936 року народження, становить 1/2. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.08.2023 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 17.10.2023 року від позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у ньому. 17.10.2023 року від відповідача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, зустрічний позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом 02.02.2022 року заведено спадкову справу №5/2022. До нотаріуса позивачкою подано заяву про прийняття спадщини, а її матір`ю [PERSON] , заяву про відмову від прийняття спадщини. За таких умов, як вбачається з постанови нотаріусу, вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 29.03.2023 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем С.В. в межах спадкової справи №5/2022 зареєстрованого в реєстрі за №181 позивачка успадкувала 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту житловий будинок/будинок). На підставі даного свідоцтва за нею здійснено державну реєстрацію права власності на будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав під індексним номером 3273000970 від 29.03.2023 року. Власником іншої 1/2 частки в будинку є [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності нерухомого майна №6959698 від 08.04.2005 року. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, домоволодіння належить на праві спільної часткової власності: позивачці та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 27.11.2007 року №562 вирішено : передати в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 944 кв.м із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Право спільною сумісної власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №356190. У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, власниці 1/2 частці у нерухомому майні відповідає така ж частка у земельній ділянці. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подаються до суду за місцем проживання. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1262 ЦК України). Частина 2 ст. 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо зустрічних позовних вимог вони, полягають в наступному, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від15.03.2005 року виданого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , спадкове майно, яке складається із 1/2 житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі даного свідоцтва здійснено державну реєстрацію права власності. Власником іншої 1/2 частки в будинку був [PERSON] , який помер. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, домоволодіння належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 27.11.2007 року №562 вирішено : передати в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 944 кв.м. із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Право спільною сумісної власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №356190. У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, 1/2 частці у нерухомому майні відповідає така ж частка у земельній ділянці. Відповідно до норм ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч.5 ст. ст.89 ЗК України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони "є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом". Виключення з правила встановленого ч.5 ст. ст.89 ЗК України передбачено нормами ч.4 ст.120 ЗК України. За правилом ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила "з урахуванням обставин, що мають істотне значення". При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму ВСУ, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою "суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої". Враховуючи той факт, що вона набула в порядку спадкування 1/2 частку у праві власності на житловий будинок до неї перейшло право на земельну ділянку пропорційно до її частки в праві власності на житловий будинок, а саме -1/2. За нормами ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 16.09.2020 у справі №464/1663/18, провадження №61-9410св19, вказує на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, при цьому зазначає наступне: «Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до статей 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. А тому, зважаючи на вищевикладене, враховуючи визнання відповідачем первісного позову та визнання позивачем зустрічного позову, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved