Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Златі Д.С. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі та за відсутності позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 01.05.2023р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1998р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27.03.2013р., справа № 1523/385/2012; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2018р.; копія витягу з книги актів цивільного стану про шлюб від 09.04.2010р.; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; інформація з державного земельного кадастру від 09.09.2023р. про право власності та речові права на земельну ділянку. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, зазначивши, що 01 травня 2023 року між сторонами була досягнута домовленість про купівлю позивачем належного відповідачу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки на якій він розташований, кадастровий номер 5124110100:02:004:0118. Того ж дня сторони уклали між собою відповідний письмовий договір, позивач передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач надала позивачу нерухоме майно для вільного користування та володіння. Так як згідно законодавства договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час після підписання сторонами договору, запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідність закону. Однак договір купівлі-продажу так і не був посвідчений нотаріально, придбане у відповідача нерухоме майно не переоформлене на позивача, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального засвідчення правочину. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово зверталася до відповідача, однак усі спроби були безрезультатними, а відповідач не вжила ніяких заходів щодо належного посвідчення договору. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок, позивачу було роз`яснено, що зробити це одноособово та за відсутності оформленого у передбаченому законом порядку права власності на нерухоме майно неможливо. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).\~ Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0658 га на якій він розташований, кадастровий номер 5124110100:02:004:0118, вона не знала і не могла знати про те, що відповідач не мала права на відчуження всієї нерухомості, та того що нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку і земельної ділянки та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухоме за позивачем як за добросовісним набувачем.

Outcome: approved