Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 2,8282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки 5122310100:01:001:0060), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №493398, виданого головою Кілійської міської ради 18.10.2001, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В позові посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на вказану земельну ділянку. Зазначає, що після смерті [PERSON] належне їй майно позивачка фактично успадкувала, оскільки проживала разом з спадкодавцем однією сім`єю з грудня 1999 року до дня її смерті за однією адресою. Враховуючи те, що позивачка не може реалізувати свої законні права на спадкове майно та у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи відсутні, вона не має іншої можливості захистити свої законні права та інтереси, а ніж звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2023. Спадкодавець [PERSON] , відповідно до акту депутата Кілійської міської ради від 11.08.2023, проживала на день смерті за адресою: в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ), разом з нею з грудня 1999 року проживала однією сім`єю її хрещена донька - позивачка [PERSON] , яка при житті доглядала за спадкодавцем. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалось із земельної ділянки площею 2,8282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки 5122310100:01:001:0060), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №493398, виданого головою Кілійської міської ради 18.10.2001. Вказаний державний акт видано на ім`я [PERSON] , проте ім`я померлої відповідно свідоцтва про смерть вказано як [PERSON] , що дає підстави вважати, що при видачі правовстановлюючого документа було зроблено помилку в написання прізвища та ім`я власника земельної ділянки. З листа Ренійської державної нотаріальної контори від 25.09.2023 №727/01-16 встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповіти відсутні. Таким чином встановлено, що спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , позивачка прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини проживала спільно із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання позивачки зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджується вищевказаним актом депутата Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що, крім юридичних фактів, які зазначені в частині першій вказаної статті, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя набула права власності на спірну земельну ділянку площею 2,8282 гектарів. Позивачка спадщину прийняла та є спадкоємцем четвертої черги за законом. Крім того в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачка проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, доглядала спадкодавця. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved