Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

27.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання їх сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, та встановити факт самостійного виховування батьком неповнолітнього сина, та обґрунтовуючи такі вимоги наступними обставинами. Після розірвання шлюбу судом між ним та відповідачкою 19.06.2015 року, відповідно до резолютивної частини рішення суду у справі 727/4507/15-ц, було вирішено залишити малолітнього сина проживати разом з матір?ю [PERSON] . Проте з жовтня 2022 року син проживає спільно з позивачем у зв?язку зі зміною обстановки у житті матері після 24 лютого 2022 року. Зазначає, що мати дитини його колишня дружина виїхала закордон та влаштувалась там на роботу, та планує залишитись проживати закордоном. Син вирішив проживати з батьком, тому є необхідність визначити місце проживання дитини разом з батьком. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.03.2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд у порядку спрошеного позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.04.2023 року у справі було залучено Чернівецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки у якості третьої особи без самостійних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.04.2023 року у справі було залучено Державну прикордонну службу України у якості третьої особи без самостійних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.04.2023 року у справі було замінено Державну прикордонну службу України на Адміністрацію Державної прикордонної служби України у якості третьої особи без самостійних вимог. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подавши 22.05.2023 року письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, а також вказала, що визнає вимоги позову повністю. Відзиву на позов [PERSON] не подавала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької ради в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи - Адміністрації Державної прикордонної служби України, [PERSON] в своїх усних пояснення наданих в попередніх судових засіданнях заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи повідомленним про дату та час судового розгляду в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд вказаної справи без участі представника. З огляду на викладене суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки та представників третіх осіб. Заслухавши пояснення позивача, думку дитини, стосовно якої розглядається питання щодо визначення її місця проживання - [PERSON] про те, що він проживає і надалі бажає проживати разом із батьком, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, у [PERSON] та [PERSON] від шлюбу народився син [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.06.2015 року. Вказаним судовим рішенням було визначено місця проживання дитини разом з матір`ю в зв`язку із відсутністю такого спору між сторонами. Разом з тим, зі змісту цього рішення суду вбачається, що позивачка зверталась до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу та залишення дитини після розірвання шлюбу проживати з одним з батьків, обґрунтовуючи їх відсутністю між сторонами спору про визначення місця проживання дітей. Отже у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ст. 159 СК України). Суд також звертає увагу на те, що відповідно до приписів статтей 2, 4 ЦПК України цивільні справи вирішуються виключно з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, позивач має довести не тільки наявність у нього певного права, а й те, що це право порушується, не визнається чи оспорюється іншою особою. Лише в такому випадку суд може захистити це право та задовольнити відповідні вимоги. Крім того, виходячи з приписів статей 160, 161 СК України, за загальним правилом місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Лише в разі відсутності згоди між батьками дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У даному випадку позивач не довів, що його право на визначення місця проживання своєї дитини порушується, не визнається чи оспорюється відповідачкою. Навпаки, з досліджених судом доказів вбачається, що сторони та дитина за спільною згодою визначили місце проживання дитини і між ними немає суперечок з цього приводу. Положень щодо можливості визначення судом самостійного виховання дитини одним з батьків Сімейний кодекс України не містить, навпаки, ним чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доказів щодо наявності підстав для обмеження або припинення обсягу прав матері, у зв`язку із чим дитина повинна залишатись на його самостійному вихованні та утриманні суду позивачем також не надано, як і доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] [INFO] , отже на момент звернення до суду з вказаним позовом неповнолітньому сину позивача є повних 16 років, в такому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/519/15-ц та від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому, враховуючи обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог суд не вважає відсутність заперечень відповідачки щодо задоволення вимог позову достатньою підставою для його задоволення. Таким чином,

Outcome: dismissed