Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - позивач, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 6 900,00 грн заборгованості за спожиту електричну енергію 3% річних та інфляційної складової у розмірі 2 214,93 грн; а також 2 684,00 грн судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго». Правовідносини з постачання електричної енергії фізичним особам регулюються ст. 714 ЦК України та Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 (далі - Правила). Представник позивач зазначає, що у відповідача за користування послугами електричної енергії виникла заборгованість станом на 01.01.2022 в сумі у розмірі 6 900,00 грн, а також три проценти річних від простроченої суми та інфляційну складову в розмірі 2 214,93 грн на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача вартість спожитої електричної енергії. Відповідачу направлено судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверти повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На виконання вимог ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.08.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року розгляд справи відкладено на 18.10.2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернулися поштові конверти з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за указаною адресою»; відзив на позов відповідач не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до п.п. 1, 10 договору від 31.10.2017 року № 02019911302 укладеного між [PERSON] (споживач) та ПАТ «Київенерго» (електропостачальник), електропостачальник бере на себе зобов`язання постачати електричну енергію на об`єкт споживача: [ADDRESS] , який належить споживачу на праві власності на підставі договоро купівлі-продажу від 05.08.2013 року № 4743006, а споживач зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Згідно з розрахунками позивача станом на 01.01.2022 року заборгованість відповідача за спожиті послуги складається з: 6 900,00 грн - заборгованості за спожиту електричну енергію; 2 214,93 грн - три проценти річних з урахуванням індексу інфляції від простроченої суми. За приписами ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про електроенергетику», споживач зобов`язаний дотримуватись умов договору, Правилами роздрібного ринку електричної енергії та чинного законодавства. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 48 Правил споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплачені гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Таким чином судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, доказів на спростування позовних вимог відповідачем в судовому засіданні не надано, а тому у зв`язку з несвоєчасною оплатою за спожиту електричну енергію, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. На момент подання позивачем позовної заяви до суду сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідач не сплачує заборгованість за спожиту електричну енергію у добровільному порядку, сума цієї заборгованості та три проценти річних від простроченої суми підлягають примусовому стягненню. Розмір суми заборгованості, розрахований позивачем, відповідачем у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому враховуючи наявність заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію, відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2844183 від 22.02.2023 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 684,00 грн у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved