Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У провадженні Теребовлянського районного суду перебуває вказана справа. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Підставою взяття дитини на облік є систематичне домашнє насилля зі сторони його батька [PERSON] який є відповідачем по справі. Станом на 15.05.2023 року складено понад 30 протоколів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, виготовлення та зберігання самогону, вчинення насильства в сім`ї, невиконання захисного припису. Також стосовно відповідача [PERSON] винесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст. 125 по факту завдання тілесних ушкоджень сину [PERSON] . Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.10.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що хоче спілкуватись з дитиною, виправився після відбування покарання за вироком суду. Зараз мешкає з матір`ю та бабусею окремо від дружини та дитини. Третя особа [PERSON] позов підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав. Вказала, що він часто вживає алкоголь, завдавав неодноразово шкоду її психічному та фізичному здоров`ю, це все відбувалося в присутності дітей. Останнього разу він ударив молодшого сина [PERSON] . Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, третю особу, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, а відповідно до частини 4 статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 164, 165 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У будь-якому разі, не може бути сумнівів, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 89 від 17.12.2021 року, малолітніх дітей [PERSON] .. [PERSON] та [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.7) З відповіді ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП від 19.05.2023 року вбачається, що [PERSON] станом на 15.05.2023 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 176, ст.177, ч.1,2 ст. 173-2, ч.1,2 ст.184 КУПАП (а.с.14) Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 10.03.2023 року були внесені відомості до реєстру за № 12023216080000041 за ч.1 ст. 125 КК України, по факту нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень сину [PERSON] (а.с.21) Згідно висновку органу опіки та піклування Іванівської сільської ради від 26.06.2023 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] (а.с.4-6). Рішенням Теребовлянського районного суду від 19.07.2023 року було видано обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] та встановлені певні заборони. Вироком Теребовлянського районного суду від 22.06.2023 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.126 КК України (за фактом завдання удару малолітньому сину), ст.126-1 КК України (систематичне домашнє насильство) та призначено покарання у вигляді 5 місяців арешту. Також з вироку вбачається, що [PERSON] раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності: 25 травня 2021 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ст.126-1 КК України до 200 годин громадських робіт; 21 березня 2022 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.389, ст.390-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до 2 місяців і 15 днів арешту. Звільненого 20 липня 2022 року від відбування призначеного покарання у зв`язку із його відбуттям; 17 січня 2023 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.126 КК України до 200 годин громадських робіт; 17 березня 2023 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.126-1 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 вказаного Кодексу до 3 (трьох) місяців і 25 днів арешту. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала суду, що [PERSON] , який є її сином, змінив свою поведінку, має бажання спілкуватись з дитиною. Також зазначила, що вони купують солодощі дитині та хочуть допомагати з продуктами харчування. За тлумаченням ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, дитина стала жертвою агресивних дій батька, систематичного алкоголізму відповідача [PERSON] необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] відповідає інтересам дитини та таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на користь матері [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 2000 грн., починаючи з дня звернення до суду, тобто з 18.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, суд роз`яснює сторонам положення ст. 192 СК України відповідно до якого розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітніх осіб, та відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved