Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку позивача до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 23.05.2022 року, тобто станом на 16 год. 00 хв. 23.05.2022 року, та припинити незаконне нарахування та скасувати позивачу заборгованість за картковим рахунком № [NUMBER] за користування кредитним лімітом у розмірі 47 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунок № [NUMBER] та видана йому банківська карта № [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 50 000 грн. 23.05.2022 року з 16 год. 53 хв. по 16 год. 55 хв. невідомі особи, невідомим способом з кредитної карти позивача здійснили переказ кредитними коштами на оплату послуг/розваг у globalgameonlinecenter та The-gameplan у м. Дніпро на загальну суму 47 000 грн. Позивач зазначає, що жодних додатків, ігор тощо він не встановлював, згоди на підтвердження списання даних сум або проведення операцій не надавав. Крім того, відповідачем не було здійснено належної ідентифікації та верифікації фізичної особи, яка здійснює транзакції, зокрема: не надіслано смс-повідомлення про підтвердження на списання даних сум, одноразових паролів тощо, не передзвонював позивачу, що такі операції будуть здійснюватися для підтвердження або спростування їх позивачем. Коли кошти були списані надійшло 3 смс-повідомлення про факт їх списання. І лише, о 17 год. 06 хв. від відповідача надійшло повідомлення в особистий кабінет мобільного додатку «Приват 24» про заблокування карти, у зв`язку із зняттям кредитних коштів з рахунку позивача третіми підозрілими особами та запропоновано позивачу створити заявки на повернення втрачених кредитних коштів. 25.05.2022 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача про повернення кредитних коштів, які були неправомірно переказані з його рахунку, проте відповідачем було відмовлено, у зв`язку із неможливістю здійснення повернення коштів. Того ж дня позивач звернувся із заявою до ЧЧ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про вчинення відносно нього шахрайських дій, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження № 12022116040000350. Також, на підтвердження позовних вимог представник позивача зауважує на тому, що 2 транзакції кожна на 20 000 грн. були здійснені о 16 год. 53 хв., тобто в одну хвилину, що свідчить про неможливість в одну хвилину ввести дані для двох переказів та отримати підтвердження від банку та підтвердити платіж. При цьому, в період з 24.05.2022 року невідомими особами було зроблено декілька спроб заходження в мобільний додаток позивача «Приват 24» та зміни пароля до карти, які були скасовані останнім за допомогою дзвінка до відповідача. З огляду на те, що дана спірна ситуація відповідачем вирішена не була і останній нараховує відсотки на заборгованість за ставкою 3,4 % в місяць, яка утворилася через неправомірні сторонніх осіб, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2022 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 09.12.2022 року позивач усунув недоліки позовної заяви, подавши уточнюючу позовну заяву в якій просив: відновити становище, що існувало до порушення шляхом зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку позивача до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 23.05.2022 року, тобто станом на 16 год. 00 хв. 23.05.2022 року, кредитний ліміт за карткою становить 50 000,00 грн.; припинити дії, що порушують права позивача, шляхом зобов`язання відповідача припинити незаконне нарахування та скасувати позивачу заборгованість за картковим рахунком № [NUMBER] за користування кредитним лімітом у розмірі 47 000,00 грн., що утворилася внаслідок проведення операцій 23.05.2022 року з 16 год. 53 хв. по 16 год. 55 хв.; стягнути з відповідача судові витрати у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06.04.2023 року. 06.04.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 01.06.2023 року. 20.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Стаднікова Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки клієнт несе повну відповідальність за всі операції, які здійснюються за допомогою карток, що є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування рахунку позивача, за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, що дає можливість ініціювати платіжну операцію, а також за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки. Отже, представник відповідача зазначає про недотримання позивачем вимоги Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення збереження інформації необхідної для авторизації клієнта через віддалені канали банківського обслуговування. 01.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Нероди А.І. надійшла відповідь на відзив в якій остання просила позовні вимоги задовольнити повністю. 01.06.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 22.08.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.08.2023 року, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2023 року та визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. В судове засідання 24.10.2023 року з`явились позивач, представник позивача та представник відповідача. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що [PERSON] відкрив у АТ КБ «Приватбанк» рахунок № [NUMBER] та йому була видана банківська карта № [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 50 000,00 грн. Позивач користувався даною карткою відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. 23.05.2022 року з 16 год. 53 хв. по 16 год. 55 хв. невідомі особи, невідомим способом з кредитної карти позивача здійснили переказ за рахунок кредитних коштів на оплату послуг/розваг у globalgameonlinecenter та The-gameplan у м. Дніпро на загальну суму 47 000,00 грн., а саме: 16 год. 53 хв. - транзакція за розваги The-gameplan, DNIPRO на суму 20 000,00 грн.; 16 год. 53 хв. - транзакція за розваги The-gameplan, DNIPRO на суму 20 000,00 грн.; 16 год. 55 хв. - транзакція за розваги globalgameonlinecenter, DNIPRO на суму 7 000,00 грн. Внаслідок вказаних дій позивачу надійшло 3 смс-повідомлення про факт списання коштів. 23.05.2022 року о 17 год. 06 хв. від АТ КБ «Приватбанк» в особистий кабінет мобільного додатку «Приват 24» позивача надійшло повідомлення про заблокування карти, у зв`язку із зняттям кредитних коштів з рахунку позивача третіми особами та запропоновано позивачу перевипустити картки в будь-якому відділенні Приватбанку. Того ж дня, 23.05.2022 року позивач негайно звернувся на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та повідомив про несанкціоноване списання коштів, в результаті чого позивачу повідомили, що його картковий рахунок закрито та заблоковано, у зв`язку із несанкціонованим зняттям невідомою особою коштів у сумі 47 000,00 грн., та запропоновано створити заявки на повернення втрачених кредитних коштів. Позивачем у додатку «Приват 24» створено заявки на повернення коштів за №№ 1972085, 1972087, 1972088, які в подальшому були відхилені відповідачем. 25.05.2022 року позивач звернувся до керівництва АТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про повернення кредитних коштів, які були неправомірно переказані з його кредитної карти, проте, відповідач у такому відмовив, у зв`язку із неможливістю здійснення повернення коштів Банком (лист від 25.05.2022 року за вих. № 20.1.0.0.0/7). 25.05.2022 року позивач звернувся із заявою до ЧЧ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про вчинення відносно нього шахрайських дій за наслідком чого за заявою [PERSON] було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення та, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12022116040000350, в якому позивача визнано потерпілим та розпочато досудове розслідування. 16.09.2022 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з листом-претензією про припинення нарахування відсотків, штрафу та пені на кредитну лінію, скасування нарахованих відсотків, штрафу та пені на суму заборгованості та відновлення на його банківській картці кредитного ліміту станом на 23.05.2022 року. Також, позивач зазначив, що в період з 24.05.2022 року невідомими особами було зроблено декілька спроб заходження в мобільний додаток позивача «Приват 24» та зміни пароля до карти, які були скасовані останнім за допомогою дзвінка до відповідача. Листом АТ КБ «Приватбанк» від 22.09.2022 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-220921/39648 позивачу відмовлено у добровільному порядку зупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість. Листом АТ КБ «Приватбанк» від 02.10.2022 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-220916/23707 позивача повідомлено, що Банк не має можливості повернути грошові кошти та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Згідно із даними з особистого кабінету позивача у «Мій Київстар» встановлено, що 23.05.2022 року з 16 год. 53 хв. по 16 год. 55 хв. АТ КБ «Приватбанк» не телефонував та не надсилав смс-повідомлення позивачу для підтвердження операцій по картці. Також, відповідно до виписки Ощадбанку від 23.05.2022 року по картці/рахунку позивача № [NUMBER] останнім було виконано операцію розрахунку в торгово-сервісній мережі magazyn 1405 Irpin Ukraine (АТБ) на суму 78,50 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частинами 1, 2 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Позивач не вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків, оскільки позивач не повідомляв будь-яку інформацію щодо власної кредитної картки, в тому числі її номеру, терміну дії та ССV-код, дані обставини відповідачем в судовому засіданні не спростовано. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно зі ст. 7 та п.п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. З огляду на вимоги п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705, банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано доказів які безспірно доводять, що користувач [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію, відтак, позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при звернені до суду з позовом було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 984,80 грн., що підтверджується квитанціями № 6211-8753-1145-6589 від 03.10.2022 року та № 1874-8984-7077-1470 від 28.11.2022 року. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1 984,80 грн. підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 280 ,00 грн. До заяви представником позивача додано витяг з договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 13.09.2022 року № 205, укладеного між адвокатським бюро «Сергія Лисенка» та [PERSON] ; ордер на надання правничої допомоги від 04.10.2022 року серії АІ № 1287516; копію меморіального ордера № 2049167411 від 13.09.2022 року за договором про надання правової допомоги від 13.09.2022 року № 205; копію квитанції про оплату правової допомоги від 21.10.2022 року № б/н за договором про надання правової допомоги від 13.09.2022 року № 205. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.1 договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 13.09.2022 року № 205, адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання щодо складення документів та правовий супровід у цивільній справі про зупинення нарахування відсотків та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку. Як визначено у п. 4.1 договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 13.09.2022 року № 205, сторони узгодили наступний порядок обчислення та оплати гонорару: фіксована сума - еквівалент суми 500 доларів США, які сплачуються в гривнях по курсу НБУ на день оплати та, яка включає в себе підготовку позовної заяви до суду, формування пакету документів, направлення їх до суду, правовий супровід розгляду справи (в т.ч. 4 судові засідання), а саме: 250 доларів США, які сплачуються в гривнях по курсу НБУ на день оплати (еквівалент в гривнях 9 140,00 грн.) на рахунок до 20.09.2022 року; 250 доларів США, які сплачуються в гривнях по курсу НБУ на день оплати на рахунок до 20.10.2022 року, а також інші не передбачені види правничої допомоги, згідно актів виконаних робіт/рахунків на оплату. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що звіту про виконання договору щодо надання правової допомоги чи/та акту прийому-передачі наданих послуг, на виконання умов договору про надання правової допомоги від 13.09.2022 року № 205, позивачем надано не було. З матеріалів справи вбачається, що адвокатським бюро «Сергія Лисенка» були надані наступні послуги: підготовлено та подано до суду позовну заяву про відновлення залишку коштів на картковому рахунку зупинення та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами; підготовлено та подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви; підготовлено та подано до суду відповідь на відзив; підготовлено та подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; прийнято участь у судовому засіданні у Печерському районному суді м. Києва. У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved