Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області (далі Третя особа) про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 20 червня 2017 по 20 грудня 2022 року він перебував у шлюбі з Відповідачкою. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони та син були зареєстровані по [ADDRESS] , де проживали також разом із батьками Позивача. 01 липня 2021 року сина Позивача було зараховано до ДНЗ «Барвінок» по місцю проживання. З 01 листопада 2022 року Відповідачка фактично припинила шлюбні відносини з Позивачем та разом із сином переїхала проживати до своєї матері в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. В подальшому, за позовом Відповідача шлюб між сторонами було розірвано, а на підставі судового наказу з Позивача на користь Відповідача стягуються аліменти на утримання сина. Сторони не досягли домовленостей щодо систематичних побачень із сином, Відповідачка перешкоджала у спілкуванні із ним за допомогою телефонного зв`язку. Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року Позивачу були встановлені такі способи участі у вихованні та спілкуванні із сином : 2 тижні на місяць за місцем проживання Позивача з урахуванням його робочого графіку, за попередньою домовленістю із Відповідачем, з обов`язковим дотриманням денного режиму дитини та своєчасним поверненням до матері. Через невиконання Відповідачем цього рішення виконкому, рішенням № 3 від 27 січня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином. Позивач неодноразово приїздив в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області, проте домогтись від Відповідача побачення із сином не зміг. Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні, побаченнях і вихованні сина та визначити йому форми і способи у спілкуванні та вихованні дитини. Ухвалою суду від 27 березня 2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засіданні та надано сторонам строк для подання заяв по суті. Ухвалою суду від 27 червня 2023 року по справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні сторона Позивача свої вимоги повністю підтримувала та просила позов задовольнити. Під час судового розгляду сторона Відповідачки позовні вимоги просила задовольнити частково. У відзиві на позовну заяву вказала, що сімейне життя колишнього подружжя не склалось через негідну поведінку Позивача, систематичне та емоційне насилля зі сторони його та батьків, приниження честі і гідності Відповідачки. Після розірвання шлюбу Відповідачка із сином проживала у матері по [ADDRESS] . 18 листопада 2022 року Позивач насильно забрав сина та повіз його в невідомому напрямку, у зв`язку з чим Відповідачка зверталась до правоохоронних органів та виїздила до місця проживання Позивача, який повертати сина в добровільному порядку більше місяця не бажав та не давав можливості побачень матері з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року Позивачу були встановлені способи участі у вихованні та спілкуванні із сином, і під час засідання виконкому Відповідачка погодилась на таку форму участі у вихованні батьком сина, так як в іншому порядку Позивач не повертав дитину. 22 грудня 2022 року через триваючі бойові дії на території України, в інтересах дитини, задля убезпечення та збереження життя і здоров`я, Відповідачка із сином виїхала за кордон до Республіки Польща. Про вказане Позивачу було відомо, так як останній неодноразово в телефонних розмовах вимагав їх повернення на територію України. На час розгляду справи Відповідач та син до України повертатись не бажали. Із висновком щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином від 27 січня 2023 року сторона Відповідачки не погоджувалась, так як вважала його таким, що не сприяє нормальному розвитку та вихованню дитини, через необхідність частих переїздів від батька до матері можуть порушуватись інтереси дитини. Зазначили, що сторона Відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні сина із Позивачем, просила встановити такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні із сином як спілкування через засоби електронного, поштового, телефонного зв`язку з урахуванням денного розпорядку дитини та у разі скасування воєнного стану та повернення Відповідача із сином до України зустрічі та побачення проводити за попередньою домовленістю між сторонами. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку із виїздом Відповідача за кордон не зміг надати власник висновок про визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] показала, що являється матір`ю Позивача, а Відповідачка для неї колишня невістка. Позивач бажає спілкуватись із своїм сином, це його обов`язок. Вона та її чоловік бажають також бачити свого онука. Після розірвання шлюбу Позивач проживає зі своїми батьками, але із своїм сином майже не бачиться та не спілкується. Відповідачка із сином покинула Позивача, виїхала на проживання до своєї матері в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. 18 листопада 2022 року свідок була присутня як Позивач забирав сина до себе на два тижні. Водночас, під час проживання у Позивача онук захворів, піднялась температура до 38-39 градусів. Прийшлось навіть викликати лікарів та їхати в лікарню м. Сміла. Коли приїхала Відповідачка за сином, він ще хворів. До будинку заходили тільки працівники органу опіки та піклування, співробітники поліції. Зрештою онук поїхав до Відповідачки. З грудня 2022 року Позивач взагалі сина фізично не бачив. В січні 2023 року свідок їздила із Позивачем до місця проживання Відповідачки та онука в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. Мати Відповідачки вимагала від них гроші за інформацію про місце перебування онука. З онуком та Відповідачкою зустрітись не вдалось, зі слів жителів, за чотири дні до їх приїзду, Відповідачку та онука ще бачили в селі. Позивач намагається телефонувати сину, але Відповідачка часто не бере слухавку, пише повідомлення про те, що у [PERSON] все добре, присилає фотографії дитини зі спини, а коли приймає дзвінок, то не вмикає дитині динаміку і син не чує Позивача. Коли у [PERSON] було День народження, Відповідачка присилала його фотографії, на яких у нього було помітно смуток та запалі щічки. Свідок [PERSON] розповів, що являється батьком Позивача, Відповідачка для нього колишня невістка. На даний час сторони розлучені і Позивач проживає разом з батьками. За час спілкування з Відповідачкою, і проживання поряд свідок сприймав себе як старшого, виховував словами та вказував на її недоліки. При цьому, свідок заперечив неприязні відносини з Відповідачкою, а лише вказав, що бажав кращого навчити в житті, так як дослівно: «В мені психолог живе з народження». Про місце перебування Відповідачки йому точно не відомо. Останній раз вона проживала з онуком в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. Люди кажуть виїхала до Республіки Польща, а то взагалі, що знаходиться в смт. Катеринопіль Звенигородського району Черкаської області. 18 листопада 2022 року він приймав участь у поїздці з Позивачем до с. Вікторія Лубенського району Полтавської області, де забирали онука до себе. Дитина у них захворіла. Відповідачка приїхала із працівниками органу опіки та піклування, співробітниками поліції забирати дитину. Коли Відповідачка почала без дозволу свідка проводити відеозйомку останнього, він не дозволив їй зайти до будинку, де перебував онук. В ході чергової поїздки в січні 2023 року, виявилось, що Відповідачка з онуком були відсутні по місцю проживання, з онуком зустрітись не вдалось. Після того, спілкування з Відповідачкою Позивач здійснював через відео розмову, з якої було видно як онук ходить і чує їх, але вони не могли до нього звернутись з незрозумілих причин. Свідок [PERSON] пояснила, що Позивач являється її племінником, а Відповідачка для неї колишня невістка. За час спільного шлюбного життя сторін, Відповідачка проживала в нормальних умовах. В січні 2023 року свідок їздила з Позивачем та його батьками по сина Позивача в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. Позивач стукав та дзвонив у двері квартири Відповідачки, проте зустрітись із сином не зміг, йому ніхто не відчинив. В сільській раді с. Михайлівка свідок підписала акт про те, що Позивачу не вдалось побачитись із сином. Свідок [PERSON] повідомила, що працює секретарем виконкому Михайлівської сільської ради, на території якої мешкає Позивач. Позивач подавав до сільської ради заяву про визначення йому способів спілкування із сином. Було прийняте відповідне рішення комісії, але воно не виконувалось Відповідачкою належним чином. У зв`язку з вказаним Позивач повторно з цього приводу звертався до сільської ради. В листопаді грудні 2022 року співробітники поліції залучали працівників органу опіки та піклування до процесу встановлення місця перебування сина Відповідачки. Як було виявлено, дитина на той час знаходилась у Позивача та його батьків вдома. Представників органу опіки та піклування впустили в будинок, дитина знаходилась там і їй нічого не загрожувало. В подальшому, за своїми службовими обов`язками в приміщенні сільської ради свідок завіряла справжність підпису громадян на акті про ненадання дитини Позивачу. Також зазначила, що під час прийняття висновку про спосіб виховання та спілкування з дитиною для Позивача, була заслухала позиція обох сторін, і обоє підтримували той варіант участі батька, який був затверджений. При цьому, у Відповідачки був нормальний настрій, не було помітно, що вона могла зазнавати якогось тиску чи примусу. Свідок [PERSON] розповіла, що являється матір`ю Відповідачки, з Позивачем взагалі не спілкується на даний час. Охарактеризувала Позивача та його батьків як дуже жадібних людей. Її донька намагалась врятувати шлюб і пропонувала Позивачу жити окремо від його батьків, але він того не хотів. За час спільного проживання, Відповідачка не мала нормального графіку сну, батьки Позивача втручались в процес виховання онука принижуючи авторитет матері. Чим далі дитина ставала замкнутою та не балакучою, росла відлюдкувато від інших дітей. Позивач робив наклепи на Відповідачку, що та відвідувала кафе, замість виховання дитини. Відповідачка та онук приїхали жити до неї в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. Донька дозволила Позивачу забрати дитину в с. Михайлівка, але він почав зловживати і не хотів віддавати онука. Після того, як онук повернувся до Відповідачки, свідок сприяла всіляким чином виїзду Відповідачки та онука до Польщі. Там їм безпечно знаходитись, тоді як на Батьківщині тривають бойові дії, постійні повітряні тривоги. Відповідачці та онуку за кордоном подобається, донька влаштувалась на роботу, працює ненормовано, а тому не має можливості кожного разу на дзвінок Позивача передавати телефон синові. Позивачу пропонували, щоб він купив персональний телефон синові, про те він відмовив. Онук ходить до садочку, має нормальний розвиток. За кордоном Відповідачка вже як півроку будує стосунки з іншим чоловіком [PERSON] , з яким у онука склались приязні і дружні відносини. Коли Відповідачка вже поїхала за кордон, Позивач приїздив за дитиною. \~ \~ \~ \~Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2017 по 20 грудня 2022 року. Фактично шлюбні відносини припинились з 01 листопада 2022 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 20 червня 2017 року та рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року. \~ \~ \~ \~У шлюбі в сторін народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 08 листопада 2022 року. \~ \~ \~ \~Колишнє подружжя та їх син зареєстровані за адресою по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 27 від 19 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Син колишнього подружжя був зарахований 01 липня 2021 року до ДНЗ «Барвінок», що підтверджено довідкою № Ш-20 від 31 січня 2023 року. ДНЗ «Барвінок» в разі потреби може забезпечити влаштування сина сторін після його повернення, про що надано довідку № 7 від 02 березня 2023 року. \~ \~ \~ \~Відповідач та її син після розірвання шлюбу почали проживати без реєстрації по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 16-09/273 від 14 листопада 2023 року. За час проживання скарг на Відповідача не надходило, що підтверджує довідка № 18-08/289 від 05 грудня 2022 року, та остання позитивно характеризується по місцю колишньої роботи згідно характеристики № 245 від 22 листопада 2022 року. В цій квартирі забезпечено належні умови проживання дитини, що підтверджується актом від 05 грудня 2022 року. 18 листопада 2022 року Позивач забрав до себе сина та не повертав його Відповідачу, що стало причиною її звернення до правоохоронних органів та служби у справах дітей, що підтверджується відповідями за її зверненнями. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року визначено способи участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином, як то по 2 тижні на місяць за фактичним місцем проживання Позивача по [ADDRESS] з урахуванням робочого графіку Позивача, за попередньою домовленістю з матір`ю та з обов`язковим дотриманням денного режиму дитини та своєчасним поверненням дитини матері. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином. \~ \~ \~ \~28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року Позивач не зміг побачитись з сином за адресою по [ADDRESS] та Відповідачка на його дзвінки не відповідала, що підтверджується актами від 28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Згідно отриманої судом інформації Державної прикордонної служби України, 22 грудня 2022 року Відповідачка та її син виїхали за кордон та на час розгляду справи до України не повернулись. Їх виїзд до Республіки Польща також підтверджено відповіддю відділу (служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Полтавської області № 01-15/73 від 28 квітня 2023 року, показами свідків та поясненнями учасників справи. \~ \~ \~ \~З огляду на такі обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду\~\~\~\~ від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/19 (провадження № 61-6769св19). У постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня\~2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20), зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення ЄСПЛ у справі "Олссон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі "Йогансен проти Норвегії"). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідність визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи, зокрема суд має врахувати, у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Судом встановлено, що Позивач має перешкоди у спілкуванні з дитиною, а з огляду на покази свідків та пояснення учасників процесу, причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між Позивачем та Відповідачкою, втручання у ці взаємовідносини батьків сторін, факт перебування сина за кордоном. Суд не приймає як докази неправомірних дій Позивача по відношенню до сина та Відповідачки письмові звернення останньої та її матері на адресу виконкому Михайлівської сільської ради, так як суду не надано доказів фактичного отримання та результатів розгляду таких адресатом, а також належності викладених у них фактів безпосередньо розглядуваного спору. Також, для суду не являється і доказом наданий стороною Відповідачки висновок психолога, оскільки він не враховує фактичні обставини справи та складений без вивчення всіх її матеріалів, а ґрунтується тільки на спілкуванні з дитиною в присутності матері. Суд вважає, що висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином, затверджений рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року не враховує змінені життєві обставини, виїзд дитини за кордон, а тому прийнятий без врахування інтересів самої дитини. Також, суд враховує, що між сторонами існували неузгоджені дії щодо відібрання дитини на побачення з батьком та її вчасного повернення до матері, які не були вирішені без втручання органів місцевого самоврядування та співробітників поліції. З огляду на вказане, викладена у висновку вимога попередніх домовленостей з матір`ю стосовно побачень з дитиною, може вкотре призводити до конфліктних ситуацій. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. На даний час існує потреба у визначенні саме судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином. Суд враховує, що син Позивача майже рік його фізично не бачив, змінився у розвитку та на даний час перебуває за кордоном, з невідомим часом повернення на Батьківщину. З огляду на вказане, для налагодження належних довірливих відносин між батьком та дитиною необхідний час, протягом якого поступово має відбуватись налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини. При цьому, наявність між сторонами неприязних відносин та конфліктів можуть негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні зустрічей батька із сином у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню спілкування батька з дитиною. З метою унеможливлення конфліктних ситуацій, свідком яких може стати син колишнього подружжя, суд схиляється до того варіанту, що судовим рішенням має бути передбачена конкретна форма, часи і широка автономність участі батька у спілкуванні з сином без погодження із матір`ю та без її присутності. Для суду є прийнятним запропонований стороною захисту варіант диференціації способів та порядку спілкування Позивача із сином в залежності від його віку та влаштованості в освітні заклади. Також, суд виходить і з того, що навіть той факт, що Відповідачка на даний час має юридично неоформлені стосунки з іншим чоловіком, не зменшує право дитини на спілкування хоч і обмежений час одночасно з обома батьками, а останні в свою чергу заради духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини повинні принаймні на певні святкові та релігійні свята створити дружню атмосферу та провести спільно корисний час для самої дитини. Суд уважно дослідив доводи сторони Позивача, що перебування сина за кордоном перешкоджають реалізації його прав на виховання дитини та побачення з ним. На переконання суду, тимчасове проживання дитини за кордоном, з огляду на військовий стан в Україні, не суперечить інтересам дитини, сприятиме розширенню світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Позивач не погоджувався з тією ситуацією, що син опинився за кордоном в даний час і вказане обмежує його право на спілкування із ним, проте такий стан речей в першу чергу сприяє інтересам дитини. Під час судового розгляду сторонами надано в розпорядження суду роздруківки з чатів месенджерів, з яких слідує форма спілкування між батьками щодо можливостей спілкування батька із сином. З приводу прийнятності цих роздруківок, суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватись як загальний висновок про застосування норм права. Вказаний висновок сформований у постанові КЦС ВС від 27 вересня 2023 року по справі № 501/3560/19. Таким чином, суд вважає, що з огляду на те, що сторони не заперечували фактів саме таких переписок та спілкувань у месенджерах з їх авторством, є можливим формування висновку про те, що Позивач має певні перешкоди у спілкуванні таким чином із сином. Суд виходить з того, що причиною таких перешкод являються як не врахуванням можливості такого спілкування зі сторони дитини з огляду на її зайнятість та вік, так і невнормованість бажання батька спілкування з дитиною протягом дня. Таким чином, при визначені форми спілкуванні з дитиною через мережу Інтернет або телефонним зв`язком суд вважає за необхідне враховувати стан здоров`я, бажання та зайнятість дитини. Оскільки такі форми спілкування передбачають також напруження зору дитини, з метою недопущення погіршення її здоров`я, суд вважає за необхідне встановити часові обмеження такого спілкування з огляду на зайнятість матері дитини на роботі та самої дитини на навчанні, та з врахуванням Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 234 від 24 березня 2016 року та Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 2205 від 25 вересня 2020 року. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що у разі повернення Відповідачки та сина на Батьківщину, Позивач буде проживати окремо від них на досить великій відстані. Запропонована стороною Позивача черговість перебування дитини кожні 2 тижні у значно віддалених регіонах, пов`язана з частою зміною обстановки, відривом від занять дитини, а отже може призвести до постійної втоми дитини та навіть погіршення здоров`я. Позивач також працює, а тому має більше вільного часу саме у вихідні дні, а тому прийнятнішим буде визначення вихідних днів місяця, коли Позивач зможе без відриву дитини від освітніх процесів та занять присвятити більше часу спілкуванню та проводженню часу разом. \~ \~ \~ \~Суд також погоджується, що на Дні народження батька та сина, слід зберегти можливість їх спілкування, тоді як має бути витриманий баланс на таке саме право Відповідачки. Таким чином, суд вважає, що з огляду на зайнятість Позивача, в такі дні побачення із сином він може також проводити у вихідні дні. \~ \~ \~ \~Щодо визначення побачень у Дні народження бабусі та дідуся, суд приходить до висновку, що сторона Позивача не навела суду переконливих аргументів особливої значимості цих днів для дитини, тоді як предметом судового розгляду не являлись вимоги діда чи баби на визначення способів спілкування та виховання онука, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доводи сторони Відповідачки про те, що через виїзд Відповідачки та сина за кордон і їх небажання повертатись на Батьківщину у період дії воєнного стану, можливо фактично визнати тільки спілкування батька з дитиною за допомогою телефонних розмов, в тому числі через мережу Інтернет та месенджери слід відхилити. Наявність даного судового рішення про вирішення спору щодо участі батька у вихованні сина жодним чином не порушує право Відповідачки та дитини перебувати за кордоном і відповідна обставина має бути врахована вже при виконанні рішення суду, а не при розгляді справи по суті. Також, суд відхиляє твердження сторони Відповідача про недоведеність Позивача свої позовних вимог щодо перешкоджання в спілкуванні з сином, так як за матеріалами справи вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки, стороною Відповідача в цілому заперечується на даний час можливість фізично бачитись батьку із сином в спосіб визначений судом. Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання Відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки ст. 159 СК України не передбачає покладення відповідного обов`язку на сторону, з якою проживає дитина, а порушені права Позивача на спілкування з сином відновлюються шляхом визначення способу участі у вихованні дитини. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вище зазначеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial