Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позиція сторін у справі У квітні 2023 року ТОВ «РАДА 7» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала даний будинок до 31.03.2018 року включно, є ТОВ «РАДА 7». В результаті несплати послуг у період з 01.11.2016р. по 31.03.2018р. включно за Відповідачем утворився борг в розмірі 16 741, 35 грн, а також інфляційна складова боргу - 1 393, 41 грн, 3 % річних - 2 684, 80 грн. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що у розрахунку заборгованості не вказано, які саме послуги надавалися у відповідні періоди. у запропонованому варіанті договору ТОВ «Рада 7» відсутня така істотна умова договору, як вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг, що також не дозволяє визнати вимоги стягувача безспірними. У договорі також відсутній пункт, який визначає порядок контролю за виконанням всіх послуг та звіту сторін, що повинно бути невід`ємною частиною договору. Згідно із Законом неможливо відслідкувати чи надавались якісь послуги взагалі. Позовна заява подана до суду позивачем у липні 2023 року, тобто зі спливом позовної давності більше ніж 5 років, що є підставою для відмови у позові. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.10.2008 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо). 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. Зазначене свідчить, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово -комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання балансоутримуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу) та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Разом з тим, згідно із Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №1491 від 20 грудня 2007 року, житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала даний будинок до 31.03.2018 року включно, є ТОВ «РАДА 7». Відповідно до Статуту ТОВ «Рада 7» затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол № 01/919 від 21.02.2019 року, ТОВ «Рада 7» створено з метою здійснення підприємницької діяльності шляхом задоволення потреб юридичних, фізичних осіб в його продукції, роботах послугах, товарах) та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів учасників та працівників товариства. Предметом діяльності товариства є, зокрема, комплексне обслуговування об`єктів: загальне прибирання будинків; інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; інші види діяльності із прибирання: надання ландшафтних послуг; постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря; виробництво електроенергії ; передача електроенергії; розподілення електроенергії; торгівля електроенергією; виробництво газу, розподілення газоподібного палива через місцеві ( локальні ) трубопроводи; постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; забір, очищення та постачання води; каналізація; відведення й очищення стічних вод; збирання, оброблення й видалення відходів; відновлення матеріалів, збирання відходів; збирання безпечних відходів; збирання небезпечних відходів оброблення та видалення відходів; оброблення та видалення безпечних відходів; оброблення та видалення небезпечних відходів, інша діяльність щодо поводження з відходами. Судом встановлено, що ТОВ «Рада 7» у спірний період була експлуатаційною організацією по наданню житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , а відтак суд прийшов до висновку про встановлення між сторонами фактичних договірних відносин, за якими у належне відповідачу житло, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалося позивачем відповідно до встановлених рахунків. Доводи відповідача про те, що у розрахунку заборгованості не вказано, які саме послуги надавалися у відповідні періоди, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються матеріалами справи, в яких містяться відповідні докази надання послуг та їх вартості. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Хоча у частині 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі (позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року). В результаті несплати послуг у період з 01.11.2016р. по 31.03.2018р. включно за відповідачем утворився борг в розмірі 16 741, 35 грн, а також інфляційна складова боргу - 1 393, 41 грн, 3 % річних - 2 684, 80 грн. За змістом статей 256, 257, частини першої та пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). ТОВ «РАДА 7» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з 01.11.2016р. по 31.03.2018р. лише 18.04.2023, тобто із пропуском позовної давності. За правилами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивачем пропущено позовну давність, про що заявлено відповідачем, то суд застосовує наслідки такого пропуску та відмовляє у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed