Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із вказаною заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановити заходи тимчасового обмеження прав, покласти на неї відповідні обов`язки на строк 6 місяців. Заява обґрунтована тим, під час спільного проживання з [PERSON] остання систематично вчиняє щодо заявника домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, принижує, погрожує, висловлюється нецензурною лайкою, кидається посудом, пише по стінах та на кухні, на предметах та дверях холодильника, кидає сміття та грязні тряпки з підлоги в заявника, вдарила заявника патиком, який зламався від швабри, з гострим краєм по скроні, розбила в кров скроню та чоло, а сама сховалась за дверима внаслідок чого заявник декілька разів викликав поліцію, що фіксувала вказані обставини. Працівниками поліції відносно [PERSON] постановлено два термінові заборонні приписи, а саме:14.08.2023 року та 30.08.2023 року. Також постановою Івано-франківського міського суду Івано-Франківської області від 2 серпня 2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні домашнього насильства, а саме дій психологічного характеру. Таким чином, заявник вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства та потребує захисту. Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали з підстав, що в ній зазначені. Заінтересована особа [PERSON] , в судовому засіданні заперечила обставин викладені заявником та пояснила, що заявник є її сином, жодного психологічного насильства до нього не застосовує, в них бувають непорозуміння, але насильства ніколи не буду, син здійснює на неї наклепи. Заслухавши пояснення заявники та його представник, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та матеріали справ про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності в їх сукупності, оглянувши відеозаписи надані сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають разом за адресою [ADDRESS] . Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Також сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Працівниками поліції відносно [PERSON] постановлено два термінові заборонні приписи, а саме: - терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №167890 від 14.08.2023 року, припис винесений у зв`язку із застосуванням [PERSON] стосовно [PERSON] , домашнього насильства психологічного характеру. - терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №405991 30.08.2023 року, припис винесений у зв`язку із застосуванням [PERSON] стосовно [PERSON] , домашнього насильства психологічного характеру. Постановою Івано-франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні домашнього насильства, а саме дій психологічного характеру щодо [PERSON] , та визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Однак, незважаючи на наявність вказаної постанови суду від 29.08.2023р., заявник стверджує, що [PERSON] 30.08.2023 року знову вчинила щодо нього домашнє насильство психологічного характеру, що підтверджується терміновим заборонним приписом №405991 від 30.08.2023 року та відеозаписом який зробив сам заявник. В матеріалах справи наявні копії заяв які адресовані Івано-Франківському РУП ГУНП в Івано-Франківській області відносно дій [PERSON] . Також в судовому засіданні були оглянуті матеріали справ №344/15331/23 та №34415604 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Заявником не надано суду належних та беззаперечних доказів того, що до нього застосовується домашнє насильство [PERSON] . Із відео, яке надане заявником вбачається, що між ним та його матір`ю [PERSON] склалися неприязні стосунки, їх співжиття в одній квартирі фактично не можливе для нормального існування людей. Але із відео також вбачається, що заявник в певній мірі провокує свою матір щодо сварки між ними, але вказані сварки не можуть визнаватися домашнім психологічним насильством. Також із відео наданого заявником вбачається, що [PERSON] порушує правила співжиття із іншими мешканцями будинку [ADDRESS] , але такі конфлікти між мешканцями будинку не підлягають вирішенню шляхом видачі обмежувального припису. Отже, між сторонами очевидно існує сімейний конфлікт, сторони не погоджуються один з одним щодо спільного ведення господарства, але вказані факти не можуть вважатися домашнім насильством, та вказаний конфлікт не вирішити шляхом видачі обмежувального припису, такий конфлікт можливо вирішити шляхом виділу часток співвласників в натурі чи сплати компенсації вартості частки у квартирі. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник не обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і його права, як співвласника квартири на користування квартирою мають бути захищенні іншим шляхом, а не шляхом видачі відповідного обмежувального припису. Крім того, згідно повідомлення Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації яке отримано судом 09.10.2023 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.07.1998р., виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду. Підстав забороняти [PERSON] , перебувати чи наближатися до квартири [ADDRESS] немає, оскільки такі обмеження фактично залишать її на вулиці під час воєнного стану та зимового періоду, крім того, вона є співвласником вказаної квартири, іншого житла в неї немає. Щодо заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше як 300 м до місця роботи [PERSON] , інших місць , які часто відвідує останній, то заявником взагалі не згадувалось в засіданні де він працює та не надано жодних доказів, що [PERSON] приходила до нього на роботу та принижувала його. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed