Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 05 січня 2019 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON] . Спільне життя з відповіачем не склалося через постійні непорозуміння та протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Подружні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть, мають роздільний бюджет. Дочка зареєстрована та проживає з нею, спору щодо її місця проживання не мають. Як у неї, так і у відповідача, втрачено почуття любові, у зв`язку з чим прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу, оскільки жодних шлюбних відносин не підтримують. Сім`я розпалася і зберегти її неможливо. Після фактичного припинення шлюбних відносин дочка проживає з нею, вихованням, розвитком та навчанням дитини займається виключно вона. Відповідач від батьківських обов`язків самоусунувся, систематичної матеріальної допомоги не надає. Дочка постійно потребує матеріальних витрат на одяг, якісне та повноцінне харчування, на виховання та розвиток. Батько дитини здоровий та працездатний чоловік, офіційно працевлаштований у ТОВ "Метртехсервіс", інших утриманців не має, а отже, може сплачувати аліменти. Крім того, відповідач має у власності автомобіль. У письмових поясненнях відповідач зазначив про свою згоду на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу). Також вказав, що з позивачем та дочкою проживали однією сім`єю за місцем його реєстрації. Жодних розмов про розлучення або припинення стосунків дружина не проводила. Три місяці тому під час його відрядження без попередження дружина забрала дочку та поїхала. З того часу всі його намагання поспілкуватися з нею щодо подальшого спільного життя та спілкування з дитиною з боку дружини ігноруються. З огляду на таку поведінку дружини та її ставлення до їхніх стосунків погоджується на розірвання шлюбу між ними. Позивач у своїй позовній заяві написала, що спору між сторонами щодо місця проживання дочки немає та за взаємною згодою після розірвання шлюбу дитина і надалі проживатиме з нею. Вказана інформація не відповідає дійсності. Фактично дружина забрала з собою дитину без жодного обговорення або погодження з ним. Нині йому невідомо де проживає дружина з дочкою та хто доглядає дочку, коли дружина ходить на роботу. Він не давав згоду на проживання дитини з позивачем. Навпаки, хоче, щоб дитина залишилася проживати з ним у звичних для себе умовах. Дружина чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою. Він здійснює матеріальне забезпечення дитини шляхом придбання одягу та взуття, оплати необхідних витрат на неї, тому погоджується і надалі утримувати дочку. Транспортний засіб, про який зазначила позивач у позовній заяві, було придбано під час шлюбу. Ухвалою від 11 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що з відповідачем спільно не проживає більше чотирьох місяців. Під час спільного проживання відповідач допомагав в матеріальному утриманні дитини, але після припинення спільного проживання жодної допомоги не надає. Перешкод у спілкуванні з донькою відповідачу не чинить, він зустрічався з дитиною неодноразово. Більше того, сама пропонує відповідачу провести час з донькою, але він до дитини не приходить, мотивуючи завантаженістю на роботі. Відповідач в судове засідання не з`явився. У письмових поясненнях від 11 жовтня 2023 року просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 січня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому вимогу про розірвання шлюбу належить задовольнити. Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 травня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Дочка сторін зареєстрована та проживає з позивачем, про що свідчить витяг з реєстру Рівненської територіальної громади № 2023/005725755 від 27 липня 2023 року. Факт проживання дитини з матір`ю відповідач не заперечує. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України). Беручи до уваги, що визначений позивачем розмір аліментів не суперечить нормам ст.183 СК України, і відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в такому розмірі, наявні підстави для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені нею документально підтверджені витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: approved