Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №30456-01/2022 від 31 січня 2022 року в розмірі 26600 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 12000 гривень; сума заборгованості за відсотками - 14600 гривень; а також стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї позовної заяви. Позов мотивує тим, що 31 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №30456-01/2022 відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12000 гривень на строк 14 днів, тобто до 7 лютого 2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.п.1.1 п.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим договором. 13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 13 січня 2023 року до договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 26600, з яких: 12000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14600 гривень - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2023 року справу передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м. Львова, оскільки з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до Личаківського району м. Львова. Матеріали даного позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 8 вересня 2023 року та автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 26 вересня 2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Сікорської І.С., яка діяла на підставі ордера серії ВЕ №1098157 від 26 вересня 2023 року, надійшов відзив на позов відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. Відзив мотивує тим, що позивач не надав до суду копію договору підписану одноразовим ідентифікатором (докази видачі одноразового ідентифікатора до позову не долучені), копію договору факторингу, розрахунок заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують заповнення відповідачем заявки, створення особистого кабінету та прийняття позивачем рішення про надання кредиту, надання кредиту. Нараховані проценти за договором, на її думку, повинні бути зменшеними, оскільки перевищують суму самого боргу та нараховані поза строком на який видано позику. Крім того, до відзиву долучила заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача. 3 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача Волянської К.Я., яка діяла на підставі довіреності від 27 березня 2023 року, надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення 31 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем кредитного договору №30456-01/2022 в електронному вигляді з застосування електронного підпису. Саме відповідач ініціював укладення договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з п.п. 1.5 договору для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту надання кредиту. Відповідно до п.п. 2.3 у разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4 цього договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3 цього договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Крім того, представник відповідача долучила докази у формі інформаційної довідки від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_230927095249 від 27 вересня 2023 року (який безпосередньо здійснював переказ коштів на банківські карти позичальника) в національній валюті без відкриття рахунків, яким повідомлено про успішне зарахування коштів на платіжну картку клієнта, оскільки таких доказів в позивача не було, так як він не є первісним кредитором. Окрім цього, просила провести судове засідання у відсутності представника позивача. В судове засідання 24 жовтня 2023 року представник позивача та відповідач не з`явились, хоча належним чином були повідомленими про час і місце проведення судового засідання. За таких обставин, враховуючи описане вище, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 31 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №30456-01/2022 відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12000 гривень на строк 14 днів, тобто до 7 лютого 2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.п.1.1 п.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим договором. У відповідності до п. 1.2 договору строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно з п.п. 1.5 договору для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту надання кредиту. Відповідно до п.п.2.3 у разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4 цього договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3 цього договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц. З інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_230927095249 від 27 вересня 2023 року (який безпосередньо здійснював переказ коштів на банківські карти позичальника) в національній валюті без відкриття рахунків, вбачається успішне зарахування коштів на платіжну картку клієнта 31 січня 2022 року о 16:55:32 на суму 12000 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 134740157, призначення платежу: зарахування 12000 гривень на картку [NUMBER] . 13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 13 січня 2023 року до договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 26600, з яких: 12000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14600 гривень - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачені договором кредиту заборгованість не погашена. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача, що стверджується копією договору про надання фінансового кредиту №30456-01/2022 від 31 січня 2022 року, заявкою від 13 лютого 2022 року на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_230927095249 від 27 вересня 2023 року. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим з останнього слід стягнути в користь позивача 12000 гривень заборгованості за основною сумою боргу. Щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 14600 гривень, то суд зазначає наступне. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 4 лютого 2020 року в справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за користування кредитом можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредит надається строком 14 днів, тобто до 7 лютого 2022 року. Договір укладено 31 січня 2022 року. А тому визначаючи строк дії договору, суд виходить з кінцевої дати вказаної у зазначеному вище пункті договору, тобто до 7 лютого 2022 року. Проте у відповідності до додаткової угоди №3 від 13 лютого 2023 року сторони кредитного договору продовжили термін дії такого до 19 лютого 2022 року та встановили суму відсотків, які повинен сплатити позичальник кредитору в розмірі 4200 гривень, а загальна сума заборгованості по договору становить 16200 гривень. Згідно з п. 1.1 додаткової угоди будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 16200 гривень. Для стягнення процентів за більш тривалий період у відповідності до 1.2 кредитного договору відсутні правові підстави, оскільки сторони кредитного договору змінили умови такого додатковою угодою №3. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Однак позивач не заявляє вимоги до відповідача про стягнення процентів у відповідності до положень статті 625 ЦК України. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення, порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача в користь позивача слід стягнути 16200 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 12000 гривень; сума заборгованості за відсотками - 4200 гривень. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1634,62 гривень судового збору, тобто 60,9% розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial