Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

15.08.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона являється співвласником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. У вказаному будинку зареєстроване проживання її доньки [PERSON] , [INFO] , її онуків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , її бувшого зятя відповідача по справі [PERSON] , [INFO] , а також літньої хворої сусідки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] був і є зареєстрований у належному позивачці будинку з 15.06.2013 року, але ніколи там не проживав i не проживає до теперішнього часу. Факт реєстрації відповідача, вже давно сторонньої для їх сім`ї людини, в належному [PERSON] житловому приміщенні, заважає їй вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном. На всі прохання до відповідача знятися з реєстрації, відповідач відповідає відмовою. Остання відома адреса фактичного проживання відповідача в садівничому товаристві «Активіст» у м. Миколаєві. За цією адресою фактичного проживання відповідач переховується від сплати аліментів і працівників військомату. Позивачка, її донька [PERSON] та онуки з відповідачем не спілкуються взагалі, він за зареєстрованою адресою проживання не з`являється з 2013 року. Шлюб між відповідачем та донькою [PERSON] рішенням суду розірваний у 2021 році. Факт не проживання відповідача підтверджується свідками, вказаними у документах наданих до суду з органу місцевого самоврядування, сусідами: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на вебпорталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласницею житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14.06.2013 р. посвідченого Сулімою В.Ф., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий номер 1704. Згідно акту фактичного проживання № 3 від 16.07.2023 р., копій довідок про склад сім`ї № 5 від 26.01.2023 р., № 8 від 03.03.2023 р., № 10 від 01.05.2023 р., виданих Головою квартального комітету № 38, відомо що за даною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який там ніколи не проживав, фактично там проживає тільки позивачка. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач понад рік не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved