Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У позові вказувала, що з 12.06.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Вижницького районного суду від 11.10.2012 року по справі №2-868/12/2401 шлюб між ними розірвано. У шлюбі, [INFO] народився син, [PERSON] , який проживає з нею і перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримування свою дитину. Він офіційно не працює, хоча є працездатним, інших виплат по виконавчих документах не проводить. Просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. До початку судового засідання надала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує повністю. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надав до канцелярії суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачкою [PERSON] надано докази, а саме: копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.06.2010 року виконкомом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого - [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] ; довідку №02-1237, видану 10.08.2023 року Мигівським старостинським округом №2 Берегометської селищної ради, згідно якої - на утриманні [PERSON] , [INFO] знаходиться неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] ; копію рішення Вижницького районного суду від 11.10.2012 року по цивільній справі №2-868/12/2401, яке набрало законної сили і яким розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 12.06.2008 року виконкомом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №07. Відповідач позов визнав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих позивачкою та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що: неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні; відповідач позов визнав, а отже відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що він добровільно допомоги на утримання неповнолітньої дитини у належному розмірі не надає, є здоровим чоловіком, офіційно не працює, аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 та ст.183 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ним повноліття. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.180-183, 191 СК України,

Outcome: approved