Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

ВИМОГИ ЗАЯВНИКА [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити її особу, [INFO] , місце народження м. Синельникове Дніпропетровської області, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області складно відповідний актовий запис № 221 від 05.05.1983 року (свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] , видане повторно Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.08.2020 року, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ). ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА [PERSON] народилась [INFO] в м. Синельникове Дніпропетровської області. Її батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного по місту Синельникове Синельниковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області складно відповідний актовий запис № 221 від 05.05.1983 року. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13.09.2022 року, встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Проте за повідомленням Олександрійського сектору управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області від 04.02.2023 року за результатами встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», які надійшли з УДМС України в Кіровоградській області, їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення особи, оскільки законодавством України не передбачена процедура встановлення особи в рамках встановлення належності до громадянства України. Встановлення юридичного факту, а саме її особи має для неї юридичне значення, оскільки дасть можливість заявнику отримати паспорт громадянки України. Заявниця в судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просивши заяву задовольнити у повному обсязі. ПОЯСНЕННЯ ЗАІНТЕРЕСОВАНОЇ ОСОБИ Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до початку судового засідання надав пояснення, відповідно до яких, вказував, що абзацом 1 частини 1 статті 10 Закон № 5492 -VI визначено, що у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксується час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету(в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 28 червня 2023 року ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Заявник [PERSON] народилась [INFO] в м. Синельникове Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 28 серпня 2020 року. Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13.09.2022 року, встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року. [PERSON] народилась [INFO] , у графі батьками вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про народження Серії [NUMBER] . Відповідно до довідки-характеристики, наданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 18.08.2021року, [PERSON] проживає на території Новопразької селищної ради з січня місяця 2019 року. В даний час офіційно ніде не працює, так як окрім свідоцтва про народження інших документів вона не має. За час проживання скарг та заяв від мешканців громади в письмовому вигляді на [PERSON] до виконкому селищної ради не надходило. Іншими компрометуючими матеріалами на [PERSON] виконком селищної ради не володіє. Відповідно до довідки, наданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 18.08.2021року, [PERSON] , [INFO] , дійсно з січня 2019 року по даний час проживає за адресою [ADDRESS] , без реєстрації. ОЦІНКА СУДУ Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13.09.2022 року, встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Разом з тим, повідомленням Олександрійського сектору управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області від 04.02.2023 року за результатами встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», які надійшли з УДМС України в Кіровоградській області, [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду для встановлення особи, оскільки законодавством України не передбачена процедура встановлення особи в рамках встановлення належності до громадянства України. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Наказ МВС України від 13.04.2012 року № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», втратив чинність. Враховуючи, що на момент звернення заявника до суду відсутня законодавчо визначена процедура встановлення особи, а встановлення особи необхідне заявнику для оформлення паспорта громадянина України, для подальшої реалізації своїх прав як громадянки України та члена суспільства, зокрема права на освіту, влаштуватися на роботу, на соціальне забезпечення, тому суд, на підставі досліджених доказів, має достатньо підстав для задоволення заяви [PERSON] щодо встановлення юридичного факту в саме встановлення її особи. НОРМИ ПРАВА Так, відповідно до змісту ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Європейський Суд з прав людини визначив, що оскільки призначенням Конвенції є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Морено Гомес проти Іспанії , заява № 4143/02). В рішенні Європейського суду з прав людини Проніна проти України в пп.25,26 Європейський суд, визнаючи порушення вимог ч.1 ст.6 Конвенції зазначив, що національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з точки зору доводів заявниці щодо порушення вимог Конституції України попри пряме посилання у кожній судовій інстанції, хоча ці доводи були специфічними, доречними та важливими. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Також, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі Голден проти Сполученого королівства ) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі Буланов та Купчик проти України від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд , яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд може встановити факти, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Наказ МВС України від 13.04.2012 року № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», втратив чинність. Отже, проаналізувавши всю сукупність письмових доказів по даній цивільній справі, а також проаналізувавши оглянуті матеріали цивільної справи про факт встановлення особи, з огляду на наявні письмові докази та з метою захисту прав та інтересів конкретної людини (заявника у справі), яка на даний час не може вирішити питання оформлення та отримання паспорта громадянина України і, як наслідок, не може в повному обсязі здійснювати реалізацію своїх прав та свобод, а також законних інтересів, з огляду на сукупність конкретних досліджених обставин справи у їх взаємозв`язку та сукупності, а також виходячи із принципу верховенства права, одним із елементів якого є справедливість, а також враховуючи практику ЄСПЛ щодо захисту реальних прав конкретної особи та застосування ефективного засобу юридичного захисту, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з урахуванням положень ч.2 ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України,судові витрати, які понесенні заявником, не відшкодовуються. Відповідно до ст.141ч.1,6 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заявник, відповідно до ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.06.2023 року, звільнена від сплати судового збору,отже судовий збір в розмірі 536грн.80коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved