Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка, [PERSON] , є матір`ю двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьки дітей перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року. На теперішній час батьки дітей разом не проживають: малолітні діти фактично проживають разом із матір`ю у житловому будинку бабусі (матері дружини) та іншими членами родини за адресою: [ADDRESS] . Син із дочкою проживають разом із матір`ю та іншими членами родини у бабусі з кінця жовтня 2022 року за обставин, які батько дітей уважає протиправними та такими, що грубо порушують його права, як батька, та права двох його малолітніх дітей. З початку лютого 2022 року вся родина: мати, батько, як подружжя, та двоє їх малолітніх дітей проживали у Німеччині, де батько дітей працює та має чималий стабільний щомісячний дохід. З березня 2022 року усі члени родини були офіційно зареєстровані за місцем проживання у Німеччині та отримували фінансову підтримку від держави, що підтверджується довідкою про реєстрацію усіх членів родини. Син, [PERSON] , та донька, [PERSON] , були оформлені та відвідували школу за місцем проживання у Німеччині, що підтверджується довідками на дітей з навчального закладу. 24 жовтня 2022 року, дружина позивача - мати дітей, відповідачка по справі, під приводом відвезення дітей до школи зібрала необхідні речі дітей та поїхала у невідомому напрямку. Згодом чоловік та батько дітей дізнався, що дружина разом із малолітніми дітьми перетнула кордон Німеччини та попрямувала у напрямку України. Про залишення місця проживання дітей у Німеччині, повернення їх до України у час, коли йдуть активні бойові дії в умовах воєнного стану у країні, між батьком та матір`ю дітей жодного разу не було розмови. За фактом протиправних дій матері дітей батьком до органів поліції Німеччини було подано заяву про вчинення правопорушення, і за цим фактом відповідні державні органи ФРН здійснюють перевірку. У листопаді 2022 року батько дітей звернувся до Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради з метою визначення способу участі того з батьків хто проживає окремо у вихованні малолітніх дітей. У грудні 2022 року службою у справах дітей такий спосіб було визначено, однак позивач не згідний з таким порядком, крім того, вважає, що навіть такий порядок матір дітей грубо порушує: не дає батьку спілкуватися із дітьми під привидом відсутності зв`язку, усіма способами перешкоджає батьку самому зв`язатися із дітьми, здійснює постійні погрози на адресу батька дітей стосовно того, щоб він перестав приймати участь у житті дітей, цікавитися їх розвитком та спілкуватися із дітьми взагалі. На даний час батько розуміє, що дітям, які знаходяться у віці максимально активного психологічного розвитку та сприйняття, вже нав`язується негативне ставлення до батька. Позивачу достеменно відомо, що відповідачка не працює і не збирається шукати роботу. Завдяки яким фінансовим засобам існують мати разом із двома малолітніми дітьми батьку невідомо. Зрозуміло, безумовно, наскільки погіршилася якість життя у двох маленьких дітей завдяки таким нерозумним протиправним діям відповідачки щодо зміни місця проживання та роз`єднання родини. Батько безпосередньо приймає участь у житті, гармонійному розвитку та вихованні дітей. Систематично контактує з вчителями, директором навчального закладу, де навчаються син і дочка. Позивачем регулярно сплачуються витрати на дітей, як на харчування, одяг, так і на інші необхідні речі для дітей відповідного віку. Витрати на харчування дітей у шкільній їдальні також сплачуються батьком. Оскільки батьки дітей не можуть дійти згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, батько вимушений звернутися до суду із захистом прав своїх малолітніх сина та дочки шляхом, що і стало підставою для звернення до суду. Вказаний позов з Чернівецького районного суду Вінницької області надійшов за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області 09.06.2023 року. 16.06.2023 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.07.2023 року до суду Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області надіслала пояснення стосовно позовних вимог. 09.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 19.09.2023 року надійшло клопотання від [PERSON] про залучення її до розгляду справи в якості третьої особи, яке задоволено судом. 19.09.2023 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області. 21.09.2023 року судове засідання у справі відкладено за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з матеріалами справи. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги із викладених у позові мотивів, просила визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком. Відповідач та її представник заперечили проти позову, пояснили в судовому засіданні, що в даний час позивач перебуває за кордоном, в той же діти проживають разом з матір`ю, в належних умовах, відвідують навчання в місцевій школі, забезпечені всім необхідним для нормального життя та розвитку. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області - пояснила, що вона підтримує складений службою та затверджений у встановленому порядку висновок. Третя особа [PERSON] клопотала про передачу онуків [PERSON] та [PERSON] для проживання їй, як бабусі, пояснила суду, що її син - позивач [PERSON] перебуває в Німеччині, спілкується з дітьми, надає кошти на їх утримання. Невістка - відповідач [PERSON] з початку повномасштабного вторгнення рф також перебувала з дітьми в Німеччині, однак без згоди батька перевезла їх до України, за місцем проживання своїх батьків в с.Довговоля Вараського району. В даний час діти проживають в дуже складних побутових умовах, не мають власних спальних місць, місця для навчання, в невеликому будиночку проживає три сім`ї, всього 11 чоловік, з них шестеро дітей різного віку. Відповідач не працює, за рахунок яких коштів живе родина - невідомо. З часу свого народження і до початку повномасштабного вторгнення рф, тобто до 24.02.2022 року діти проживали разом з [PERSON] та її чоловіком, тобто в будинку своїх дідуся та бабусі, де для них були створені належні побутові умови. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, інших учасників провадження, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Також встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . [PERSON] , є бабою малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а саме матір`ю позивача [PERSON] , і дану обставину визнали всі учасники справи. Малолітні [PERSON] , та [PERSON] , зареєстровані в с.Букатинка Могилів-Подільського району Вінницької області, і з жовтня 2022 року проживають за адресою: [ADDRESS] по місцю реєстрації своєї матері [PERSON] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання. У листопаді 2022 року батько дітей звернувся до Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради з метою визначення способу участі того з батьків хто проживає окремо, у вихованні малолітніх дітей. 13 грудня 2022 року Службою у справах дітей Володимирецької селищної ради було ухвалено рішення та визначено позивачу [PERSON] , спосіб участі у вихованні малолітніх дітей. Згідно висновку Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради № 115 від 14.09.2023 року вбачається, що жоден із батьків малолітніх [PERSON] , та [PERSON] , не зможуть створити дітям належних умов для виховання та розвитку. Служба з цього приводу вважає, що якнайкращим способом вирішення даного спору та таким, що буде відповідати в першу чергу інтересам дітей передання їх бабусі за її згодою. З вказаного висновку та пояснень третьої особи також вбачається, що сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом; житлово-побутові умови батька, його характеристика та доходи в повній мірі не досліджувались, оскільки [PERSON] перебуває за межами України; соціально-побутові умови в місці проживання дітей поступово погіршуються, родина перейшла з найманого житла до будинку бабусі [PERSON] (матері відповідачки), діти забезпечені тільки мінімально необхідними речами та сезонним одягом, мати дітей не працює, живе за рахунок епізодичних. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, ст.160 Сімейного Кодексу України, місцем проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Про наявність спору про місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] між їх батьками свідчать надані суду письмові докази - численні заяви та звернення [PERSON] до уповноважених державних органів в Україні та Німеччині з приводу визначення місця проживання дітей, участі в їх вихованні, а також наявність в Володимирецькому районному суді цивільної справи №556/1310/23 за позовом [PERSON] про повернення дітей до країни прихистку, яка не розглянута станом на 09.10.2023 року. Як вбачається зі ст.ст.151, 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Разом з тим, аналіз норм чинного сімейного законодавства України, а саме ч.2 ст.161, абз.2 ч.1 ст.162, ч.3 ст.163 Сімейного Кодексу України, засвідчує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. В ході судового розгляду ні позивач, ні відповідач не надали суду переконливих доказів, які б засвідчили, що батько або матір малолітніх дітей спроможні створити належні умови для виховання, розвитку, утримання та навчання дітей, забезпечити найкраще дотримання їх інтересів. Зокрема, батько дітей, позивач [PERSON] , перебуває за межами України, у зв`язку з чим умови його проживання, праці, рівень доходу та середовище можливого перебування дітей не досліджені в повній мірі уповноваженим державним органом України, а відтак не можуть бути оцінені і судом. Матір дітей - відповідач [PERSON] - не має власного житла та самостійного доходу, не працює, і не спроможна в силу цього забезпечити необхідний для дітей рівень утримання, забезпечення та розвитку. Ці встановлені судом обставини повністю ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні письмових доказах, в т.ч. матеріалах переписки за наслідками перевірок, проведених за зверненнями [PERSON] , актах обстеження житлово-побутових умов, а також підтверджуються висновком Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради №115 від 14.09.2023 року. Показання допитаних за клопотанням представника відповідача свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновків суду. Таким чином, суд приходить до переконання, що ні визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком, як про це просить позивач, ні залишення дітей з матір`ю не відповідає інтересам дітей. Разом з тим, у відповідності до пунктів 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як вбачається з ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. В даній справі баба дітей [PERSON] залучена до справи як третя особа, і висловила вимогу про передачу їй дітей. Розглядаючи цю вимогу, суд приймає до уваги, що [PERSON] забезпечена благоустроєним житлом, має постійний дохід, разом з нею проживає чоловік [PERSON] , який є дідом малолітніх дітей, а також донька з дитиною. При цьому житлово-побутові умови в будинку діда та баби є задовільними, для дітей створені належні умови, дід [PERSON] також забезпечений самостійним доходом. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов, довідками про склад сім`ї та про доходи №0995759743788919, №288 від 07.09.2023 року, №TF0MTP-166 від 05.09.2023 р, №977467493151711, №2854364473881815, №42 від 06.09.2023 року, №41 від 06.09.2023 року. [PERSON] проявляє інтерес до життя онуків, спілкується з ними. Не менш важливою, на думку суду, є та обставина, що з часу свого народження і до [INFO] , тобто протягом достатньо тривалого часу, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] разом з батьками постійно проживали саме в с.Букатинка Могилів-Подільського району Вінницької області в будинку діда та баби [PERSON] , тому передача дітей бабі поверне їх у звичне та найбільш сприятливе в даних умовах середовище. З приводу вимоги [PERSON] представник позивача не заперечував, представник третьої особи - Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради - підтримав вказану вимогу, виходячи із необхідності забезпечити інтереси дітей. В той же час, відповідач та її представник, заперечуючи проти передачі дітей бабі [PERSON] не надали на підтвердження своїх заперечень жодних доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] із батьком, недоведений і не підлягає задоволенню. В той же час, враховуючи що за висновком органу опіки та піклування, з яким повністю погоджується і суд, жоден із батьків не може створити дітям належних умов для виховання та розвитку, суд вважає за необхідне задоволити вимогу третьої особи - баби [PERSON] та передати їй малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом обставини та наведенні вище положення закону, а також міжнародно-правових актів та рішень ЄСПЛ, які у відповідності до ст.13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України, суд приходить до висновку, що у даному випадку передача дітей в родину баби [PERSON] , тобто повернення їх у звичне, безпечне та благополучне середовище, відповідатиме інтересам дітей та вимогам чинного законодавства.

Outcome: dismissed