Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що у 2013 році [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , почали проживати однією сім?єю без реєстрацію шлюбу (у цивільному шлюбі) за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання у них із відповідачем народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки у сторін погіршились відносини, вказує, що відповідач перестав розуміти позивачку, підтримувати, відмовлявся допомагати у догляді за донькою, мотивуючи тим, що він не готовий бути батьком. 3 кожним днем у сторін ситуація лише погіршувалась. Відповідач займався виключно своїми справами, проводив час на власний розсуд з невідомими людьми. Згодом останній повідомив, що не готовий до сімейного життя, наголосивши на тому, що не готовий бути батьком, не може і не хоче виховувати та забезпечувати спільну доньку і взагалі відмовляється від неї, про що готовий офіційно заявити. 09.02.2015 року відповідач власноручно підписав заяву, якою добровільно відмовився під батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , після чого останній забрав усі речі та виїхав з будинку позивачки. У 2021 році позивачка звернулась до органу опіки і піклування Давидівської сільської ради із заявою для отримання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. 29.03.2021 року орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вказує, що з самого народження і по даний час, донька [PERSON] проживає та зареєстрована разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Зі сторони відповідача жодної матеріальної, моральної чи фінансової допомоги не надавалось. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Дитина перебуває на повному забезпеченні позивачки та її матері. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. 06.06.2023 року провадження у справі відкрито. 30.08.2023 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задоволити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій вказав про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задоволити. Суд, з`ясувавши думку представника третьої особи, висловлену у поданій ним заяві, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.12.2014 року, виданого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 551, батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 206 від 27.04.2023 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 102 від 29.01.2021 року, які видані Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, позивачем у справі, [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Із заяви [PERSON] від 09.02.2015 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н. Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 95 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , батько малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, виходячи із свого волевиявлення, у зв`язку з тим, що він не має можливості приймати участь у вихованні своєї доньки, добровільно відмовився від батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що батько [PERSON] із дитиною [PERSON] , 2014 року народження, не проживає, дитину не навідує та її життям, здоров`ям та вихованням не цікавиться, аліментів на його утримання не сплачує, а також добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, тобто, дитину матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив її на повному утриманні матері та подав нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав щодо своєї дитини. Разом з тим, відповідач в судові засідання не з`являвся, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду не надано, відзив на позовну заяву суду та позивачу відповідачем не представлено. В матеріалах справи наявний висновок Давидівської сільської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 956 від 29.03.2021 року, відповідно до якого Давидівська сільська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він не проявляє любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я та навчанням, не бере участі у її вихованні, не піклується про духовний, фізичний і моральний розвиток дитини, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для природних здібностей дочки, не готує її до самостійного життя та праці, не забезпечує доньку необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки [PERSON] . В матеріалах справи, як доказ винної поведінки відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки, який проявився в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов"язок щодо утримання та виховання дочки [PERSON] є нотаріально посвідчена заява про відмову [PERSON] від батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, її здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в її вихованні та навчанні, не цікавиться навчанням і життям дитини, разом з дочкою не проживає, дитину не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним її утриманням, відмовився від батьківських прав щодо своєї доньки, подавши нотаріально посвідчену заяву, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Outcome: approved