Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У липні 2023 року АТ КБ «Приват Банк» через представника Кіріченка В.М. звернулося до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказало, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 23 червня 2008 року. Тобто, між банком та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджено той факт, що вона повністю поінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приват Банк», які були їй надані в письмовій формі. 20 червня 2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердила, що «3 фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». Банк на підставі Договору надання банківських послуг відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надав відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7 200 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконала, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості не надавала, у зв`язку з чим допустила заборгованість, яка станом на 31 березня 2023 року становить 34 437 гривень 13 копійок та складається з заборгованості за кредитом 6 636 гривень 06 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом 27 801 гривні 07 копійок. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми права, які містяться у статях 509, 525 - 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, АТ КБ «Приват Банк» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Представник позивача ТОВ АТ КБ «Приват Банк» Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , які отримала, про що свідчать поштові повідомлення. Представник відповідача адвокат Куцоконь В.В. в судове засідання не з`явився, 26 жовтня 2023 року подав суду заяву, за змістом якої просив розглядати справу за його та відповідача відсутності, вказав, що позовні вимоги не визнаються, підтримав подану заяву про застосування позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити в позові. 11\~липня 2023\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~призначено її\~до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (акр.спр.45). 09 серпня 2023 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідача [PERSON] у зв`язку з неохідністю звернутися за правовою допомогою адвоката. 30 серпня та 11 вересня 2023 року судові засідання відкладалися у зв`язку з неявкою відповідача. 05 жовтня 2023 року судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. Будь - які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247, частиною третьою статті 211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Суд установив, що 20 червня 2008 року [PERSON] підписала заяву, яка місить її анкетні дані, та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» (30 днів пільгового періоду, бажаний кредитний ліміт 1000 грн.); зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Дата відкриття рахунку 23 червня 2008 року (арк.спр.11). До заяви відповідач додав Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви (арк.спр.13 - 22). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23 червня 2008 року, яку підписала [PERSON] , встановлено наступні фінансові умови надання картки: пільговий період 30 днів; базова % ставка, в місяць UAH 3,0 %, USD 2,0 %; розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування UAH 4,5 %, USD 3,0 %. Ефективна відсоткова ставка у разі погашення заборгованості: в межах дії пільгового періоду UAH 0,00 %, USD 0,00 %; з випередженням графіку UAH 1,36 %, USD 0,91 %; мінімально можливими платежами UAH 2,69 %, USD 1,78 % (арк.спр.12). 23 червня 2008 року здійснено старт карткового рахунку [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 1000 грн, який надалі неодноразово змінювався, зокрема: 12 лютого 2009 року - до 900 грн, 16 червня 2009 року - до 770 грн, 18 лютого 2011 року - до 720 грн, 23 березня 2011 року кредитний ліміт було збільшено до 2 300 грн, 17 травня 2011 року - до 4500 грн, 14 червня 2011 року до 5 000 грн, 21 вересня 2011 року до 6 700 грн; 30 липня 2012 року до 7 200 грн; 28 грудня 2012 року кредитний ліміт було зменшено до 6 640 грн, 19 серпня 2015 року до 6 640 грн, 30 жовтня 2019 року до 0,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір № б/н) (арк.спр.9). З довідки, наданої АТ КБ «Приват Банк», встановлено, що між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] , дата відкриття 23 червня 2008 року, термін дії 01/10, тип Універсальна; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 21 січня 2010 року, термін дії 10/13, тип Універсальна; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 19 жовтня 2010 року, термін дії 09/14, тип Універсальна mini (акр.спр.10). Випискою за договором № б/н за період 23 червня 2008 року 24 квітня 2023 року, складеною 24 квітня 2023 року, встановлено суму витрат 46 162 гривень 68 копійок, суму надходжень 11 725 гривень 55 копійок; баланс на кінець періоду становить - 34 437 гривень 13 копійок (арк.спр.30-34). Відповідно до наданих банком розрахунків заборгованості за договором № б/н від 23 червня 2008 року станом на 31 березня 2023 року загальна заборгованість за наданим кредитом становить 34 437 гривень 13 копійок, з яких заборгованість за кредитом 6 636 гривень 06 копійок, а заборгованість за процентами 27 801 гривень 07 копійок (в тому числі несплачені проценти на прострочену заборгованість 27 801 гривень 07 копійок) (арк.спр.4-8). Позивач, вказуючи на порушення його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Відповідно до частин першої та другої статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626 та 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056\~-\~1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання батьківських послуг в Приват Банку, які надані відповідачу для ознайомлення, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року № 342/180/17. Суд установив, що між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 23 червня 2008 року був укладений кредитний договір, умови якого визначені у заяві та довідці про умови кредитування від 23 червня 2008 року. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини другої статі 530\~ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд дослідив виписку по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості та встановив, що сума фактично отриманих позичальником коштів становить 13\~413 грн (арк.спр.4-8). В той же час, в розрахунку заборгованості Банком зазначені кошти, які різними платежами повертались [PERSON] позивачу на погашення заборгованості і загальна сума у підрахунку у загальному розмірі склала 10 835, 5 грн, що співпадає із даними виписки по рахунку (арк.спр.30-34). Заборгованість становить 2 577 гривень 50 копійок (13 413 10 835, 5). Окрім того, як встановлено судом, сторони досягли згоди щодо сплати позичальником відсотків за користування кредитом, оскільки у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування від 23 червня 2008 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з\~частиною першою\~статті1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відтак, у межах строку кредитування до 30 вересня 2014 року відповідач мав, зокрема повертати позивачеві кредит і сплачувати процент. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 577 (дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) гривень 50 копійок, а також вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у період до жовтня 2014 року у розмірі 3% на місяць (36% на рік), як визначено у довідці про умови кредитування від 23 червня 2008 року, є обґрунтованими, однак не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском банком без поважних причин позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Суд зазначає, що у банку було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом в період після 01 жовтня 2014 року, тобто після закінчення строку дії договору, а тому вимоги банку про стягнення відсотків за вказаний період є необґрунтованими. Вимога в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за відображеними у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 червня 2008 року процентами за простроченим кредитом,які нараховані за більшою ставкою, ніж погоджено сторонами, у розмірі 72% річних також є безпідставною. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (стаття 257 ЦК України). Із положень частин першої та п`ятої статті 261\~ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В силу частин третьої та четвертої статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи [PERSON] , згідно кредитного договору б/н, отримала кредитні картки, останню - №[NUMBER] , термін дії якої закінчується у вересні 2014 року. Тобто, фактично відповідач могла користуватися кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану карту лише до 30 вересня 2014 року. Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 30 вересня 2014 року. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа №6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року провадження № 61-88св17 (справа № 2120/12694/12). Суд установив, що останній платіж позичальник здійснила 19 вересня 2012 року. Таким чином, після 19 жовтня 2012 року у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за щомісячними платежами, а з жовтня 2014 року про стягнення в цілому заборгованості за умовами кредитного договору, разом з тим з вказаним позовом до суду банк звернувся лише у липні 2023 року. В зв`язку з цим, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредиту, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Відповідно до статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16. Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить про час коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником. За таких обставин, суд не приймає відомості, викладені у виписці за договором б/н станом на 24 квітня 2023 року в якості обставин, які б свідчили про переривання строків позовної давності в розумінні положень статті 264\~ЦК України та згідно з якими у різний час в період з 03\~вересня 2015 року Банк здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти відповідача. Згідно зі статтею 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Зважаючи на вказане положення закону, суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом нарахованих в період до 01 жовтня 2014 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи відмову в задоволенні позову, покладає понесені позивачем витрати на оплату судового збору на останнього.

Outcome: dismissed