Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Гончар Тетяна Миколаївна, про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та відповідачки. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 58/100 частин земельної ділянки, площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та відповідачка є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців до майна померлого немає. У встановлений строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №42/2021 щодо майна померлої [PERSON] . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 січня 2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а необхідних документів для вчинення нотаріальної дії, а саме: документів, що підтверджують право померлої [PERSON] на належну їй частину зазначеної земельної ділянки нотаріусу надано не було. Померлій [PERSON] належить 58/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2016 року, індексний №76739042. Решта 42/100 частини вищевказаного будинку належать позивачці [PERSON] 7/25 та [PERSON] 7/50. У зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рішенням Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 09 липня 2021 року за №381.2/14 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка є об`єктам спільної сумісної власності і без визначення часток у праві власності, видача свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива, а тому позивачка вимушена звертатись до суду із даним позовом. Просила суд визначити, що у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, площею 0,1047 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] частка [PERSON] становить 58/100 частин, частка [PERSON] становить 7/25 частин, частка [PERSON] становить 7/50 частин та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, площею 0,1047 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідачка не з`явилась, представник відповідачки направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала і просила їх задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та відповідачки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: 58/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS] та 58/100 частин земельної ділянки, площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка та відповідачка є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців до майна померлого немає. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не приймати її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. 21 грудня 2021 року заведено спадкову справу №42/2021 щодо майна померлої [PERSON] . Частина 1 ст.1297 Цивільного кодексу України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У січні 2023 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. із заявою про оформлення спадкових прав на майно спадкодавця. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 січня 2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а необхідних документів для вчинення нотаріальної дії, а саме: документів, що підтверджують право померлої [PERSON] на належну їй частину зазначеної земельної ділянки нотаріусу надано не було. За ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст.\~355\~Цивільного кодексу\~України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ст. 368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ст. 356 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. При цьому, зі змісту положень вказаної статті вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Згідно із ч. 4 ст.\~86\~Земельного кодексу\~України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Разом з цим положеннями ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Померлій [PERSON] на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.1995 року у справі №2-1233/95 належить 58/100 частин житлового будинку під номером [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2016 року, індексний №76739042. Решта 42/100 частини вищевказаного будинку належать: 7/25 частини - позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Київської області 28 травня 2014 року та 7/50 частини відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Київської області 28 травня 2014 року. У зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рішенням Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 09 липня 2021 року за №381.2/14 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Набуття [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1047 га, кадастровий номер 3222485801:01:011:0022, що розташована за адресою: [ADDRESS] підтверджується, також, витягами з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно від 26.07.2021 року. Згідно ч. 1 ст.\~1226\~Цивільного кодексу\~України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Позивачка являється спадкоємцем за законом після смерті матері та у встановлені строки звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, до складу якої входять і вищевказана земельна ділянка, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із невизначеністю часток у праві спільної сумісної власності. Вивчивши матеріали справи та докази, подані до позовної заяви, суд приходить до висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222485801:01:011:0022, площею 0,1047 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] є об`єктам спільної сумісної власності і без визначення часток у праві власності, видача свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved