Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Турецька Є.А., звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] .. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначає, що 23.07.2014 року він надав відповідачеві у позику 20000,00 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути до 23.10.2014 року, про що у присутності двох свідків була складена розписка. Оскільки , [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань за договором позики, позивач у липні 2017 року звернувся до суду з позовом. 22 лютого 2022 року Верховним Судом винесено постанову у справі № 308/7037/17, провадження №61-354бсв21, якою постановив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою - 19 535, 94 дол. США та 3 % річних, яка складає 2 804, 55 дол. США. 01.04.2022р. було відкрито виконавче провадження ВП № 65020199, яке Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року було зупинено. 22 лютого 2022 року Верховний Суд Постановою у справі № 308/7037/17, провадження №61-3546св21 поновив виконання вимог про стягнення суми позики 19 535, 94 дол. США та 3 % річних, що складає 2 804, 55 дол. США.Позивач стверджує, що станом на 28.10.2022р. [PERSON] не виконав судового рішення у справі № 308/7037/17, про що свідчить наявність виконавчого провадження. Відповідно грошове зобов`язання не виконано. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних, нарахованих відповідно до правил ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 1758,24 доларів США, а також судові витрати та судовий збір. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. Відповідачем [PERSON] до суду подано заперечення проти позову в яких вказує на те , що заявлений позивачем [PERSON] позов не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У поданих до суду запереченнях вказує на те, що відповідно до Закону України 16.06.2020року №691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) , у період дії карантину , встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу , пені) за прострочення грошового зобовязання за договором , відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або /та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину,тобто , передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію щодо нарахування штрафних санкцій під час карантину. Зазначає , що станом на дату звернення з позовом до суду карантин встановлений на всій території України не завершено , а отже , підстав для нарахування 3 % річних у сумі 1758 .24 доларів США за період з 29.10.2019року по 10.2022року у позивача немає. Разом з тим важає, що слід врахувати і те, що у березні 2021року було оскаржено у касаційному порядку судові рішення у справі 308/7037/17 а ухвалою Верховного суду від 16.06.2021року виконання судового рішення суду першї та апеляційної інстанції було зупинено . Представником позивача Турецька Є. до суду подано письмові пояснення в яких зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] 3% річних нарахованих відповідно до правил ч.2 ст.625 ЦК України , в розмірі 1758,24 долари США . Вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог ЦК зокрема, України, інших актів цивільного законодавства . [PERSON] зазначає , що ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки грошового зобов`язання , які мають особливості, зокрема вказує, щ відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та боржник , який просрочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора , зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом , на що у своїй постанові від 30.01.2019року.у справі № 922/175/18 наголосив і Верховний Суд .Звертає увагу на те, що формулювання ст.625 ЦК України коли нарахування процентів тійсно пов`язується із застосуванням індексу інфляції орієнтує на компенсаційний, а не на штрафний характер , відповідних процентів, а тому , 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України . У звязку з наведеним доводами у свої письмових поясненнях , представник позивача вкаує на те, що проценти визначені ст.625 ЦК України не є штрафними санкціями та просить зодоволити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ухвали Ужгороського міськрайонного суду від 21.04.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Турецька Є.А. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві та письмових поясненнях поданих до суду та просила задовольнити такі в повному обсязі. [PERSON] зазначила , що докази понесення позивачем витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,то такі будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, позивачем . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово своєчасно та належним чином, явку ссвого представника не забезпечив, та як вбачається з поданих [PERSON] письмових заперечень до суду, останньому відомо про розгляд вказаної цивільної справи, а тому, суд , вважає, що справу слід розглянути за відутності відповідача та вирішити на підставі наявних у ній доказів. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Судом встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2022 року справа № 308/7037/17, провадження №61-354бсв21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою - 19 535, 94 дол. США та 3 % річних, яка складає 2 804, 55 дол. США. Постановою приватного виконавця Романа Р.М. від 01.04.2021 року на виконання виконавчого листа № 308/7037/17 від 24.03.2021 року виданого Ужгородським міськрайонним судом, відкрито виконавче провадження № 65020199. Зокрема , з долученої копії постанови про виконавче прловадження №65020199 від 06.02.2023року вбачається , що приватним виконавцем Романом Р.М., при примусовому виконанні виконавчого листа за №308/7037/17 від 24.03.2021року було поновлено виконавче провадження з примусового виконання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.07.2014року у розмірі 40030.30 доларів США . Як встановлено судом з долученої відповідачем копії постанови про зменшення суми боргу від 06.02.2023року винесеної приватним виконавцем Романом Р.М., постановлено згідно постанови Верховного Суду № 308/7037/17 від 22.02.2022року стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 22340,49 дол США та судові витрати у розмірі 8000грн. Під час судового розгляду даних про виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження № 65020199 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 23.07.2014року не встановлено та відповідачем [PERSON] таких доказів суду не надано. Стосовно доводів відповідача [PERSON] , викладених у письмових запереченнях ,які зводяться до того , що позичальник на підставі п.1 ст. 1 ЗаконуУкраїни від 16.06.2020року за №691-ІХ « Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) , у період дії карантину , встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби» звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення у період дії карантину встановленого з метою запобігання поширенню на території України короно вірусної хвороби , судом зазначається таке. Згідно постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 визначено , що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Так, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Так, відповідно до статей 251, 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом статті 253 ЦК, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як унормовано приписами частини 5 статті 261 ЦК за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Такий висновок зазначено у постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17. З аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що строк позовної давності за зобов`язаннями відшкодування інфляційних втрат слід обраховувати за кожен місяць з урахуванням положень частини 5 статті 261 ЦК з моменту, коли особа набула права пред`явити вимогу про сплату інфляціних втрат. Зокрема, доводи відповідача [PERSON] наведені у письмових запереченнях та посилання на п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який встановлює, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короно вірусної хвороби COVID 19 або /та у тридцятиденний строк , після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем , позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойки , штрафу , пені за таке прострочення, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки , у позові позивачем не вказано жодної вимоги щодо сплати неустойки , штрафу та пені з відповідача [PERSON] . Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] 3% річних за прострочення виконання рішення суду, відповідно до ст.625\~ЦПК України, обґрунтованими. Наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 29.10.2019 року по 28.10.2022 року є правильним та відповідачем [PERSON] не ставиться під сумнів . За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача встановлену в судовому засіданні заборгованість 3% річних за договором позики укладеним мж [PERSON] та [PERSON] від 23.07.2014 року, за період з 29.10.2019 року по 28.10.2022 року, у в сумі 1758,24 доларів США. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, у матеріалах справи міститься квитанція зі сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. Будь-яких інших доказів понесення позивачем витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, чи відповідної заяви, що такі будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, позивачем не надано. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved