Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року у справі [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. У ході досудового розслідування та під час судового слідства встановлено, що по першому епізоду злочинної діяльності [PERSON] , у невстановлений час вступив в злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, відносно якої було виділено матеріали в окреме провадження, яка виконувала роль представника медичного закладу та за допомогою телефонного дзвінка 14 січня 2023 здійснила повідомлення потерпілій [PERSON] про те, що її донька [PERSON] знаходиться у тяжкому стані після отримання тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та для проведення операції необхідна оплата у грошовому еквіваленті. Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON] , 14 січня 2023 близько 15.30 год. прибув до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердив факт необхідності передачі грошових коштів до лікарської установи, чим ввів в оману потерпілу, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння грошових коштів потерпілої, отримав від неї грошові кошти в сумі 30000 грн. та 540 євро, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 14 січня 2023 року становить 21 252 гривень 78 копійок. В подальшому [PERSON] із грошовими коштами покинув місце скоєння злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 51 252 гривень 78 копійок. Таким чином, [PERSON] відносно неї вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб. Діями [PERSON] їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Майнова шкода обчислюється у сумі 51 252, 78 гривень, тобто у сумі коштів, якими [PERSON] заволодів внаслідок вчинення шахрайства відносно неї. А також шкода полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення злочину відносно неї. Просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 51 252 гривні 78 коп. та моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Ухвалою суду від 23.08.2023р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] \~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що матеріальну\~шкоду визнає\~в повному\~об`ємі,\~але спричинену\~моральну шкоду\~визнає на\~суму 3000\~грн.,\~оскільки даний\~злочин відносно\~потерпілої [PERSON] \~він вчиняв\~не один,\~а за\~попередньою змовою\~з іншою\~особою,\~відомості про\~яку повідомляв\~органу досудового\~розслідування.\~Дана особа\~запропонувала йому\~за 1000\~гривень поїхати\~та забрати\~кошти від\~особи,\~адресу якої\~він повідомить.\~Так як\~він є\~внутрішньо переміщеною\~особою,\~роботи на\~той час\~не було,\~а кошти\~були необхідні,\~то він\~погодився на\~таку роботу.\~Всі кошти\~були передані\~невстановленій слідством\~особі,\~з яких,\~наголошує,\~отримав лише\~1000\~гривень. Як убачається з мотивувальної частини позовної заяви позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому без достатнього урахування конкретних обставин провадження, внаслідок чого цей розмір не відповідає ступеню завданих потерпілому моральних страждань, а тому, на його думку, є необґрунтованим. Так, необхідно враховувати при вирішенні цього позову обставини, на які посилається позивач, однак жодними доказами не довела, що стан здоров`я її погіршився, що були порушення сну, загострилися хронічні захворювання, тощо. По даній справі не була проведена психологічна експертиза на підтвердження спричинення моральної шкоди саме на суму 50000 гривень. Також жодних фізичних ушкоджень потерпілій спричинено не було. Він збирається розпочати відшкодовувати шкоду, однак на даний, час не має роботи та сам перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та виплат як ВПО йому не вистачає на проживання, гідної роботи за спеціальністю найти не може, також хворіє на інфекційне захворювання Гепатит С, що потребує постійного придбання та вживання ліків, батьки пенсіонери, яким мені також необхідно допомагати. Вважає, що підстави для задоволення позову в повному об`ємі відсутні, в зв`язку з чим не заперечує проти задоволення позову в частині майнової шкоди повністю та частково моральної в сумі 3000 гривень. \~ \~ \~ \~ Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що викладені відповідачем заперечення проти часткового задоволення позову задоволенню не піддягають. Зазначила, що доводи відповідача [PERSON] , викладені ним у відзиві на позовну заяву не заслуговують на увагу, та свідчать про необхідність апеляційного оскарження вироку Глобинського районного суду Полтавської області щодо [PERSON] у частині призначення йому кримінального покарання та хибного застосування до [PERSON] ст. 75 КК України і звільнення від покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вважає, що [PERSON] свідомо увів Глобинський районний суд Полтавської області в оману та впевнив у своєму розкаянні та визнанні вини. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідач визнає її лише на суму 3 000 гривень, що є надто мізерною сумою і виглядає як знущання над нею та її почуттями, емоційними переживаннями, чітко описаними у позовній заяві, спрямованій до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Вважає, що справедливо та законно, що [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність одноособово, не спираючись на якусь невідому особу, яка ніби заплатила [PERSON] за злочинні послуги лише 1000 гривень, ніхто не забороняє [PERSON] працювати і заробляти на своє життя чесно, не обманюючи людей і не наносячи їм шкоди. Посилання на наявність неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , теж є недоречним, оскільки у дитини крім батька є мати [PERSON] , яка теж зобов`язана утримувати та забезпечувати свою доньку. Не може бути також прикриттям неспроможності відшкодувати завдані злочином збитки наявність батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Більш того, його батьки пенсіонери, тому отримують пенсію. Вона теж пенсіонер, і теж живе на одну пенсію, оскільки в силу віку працювати уже не може. Незважаючи на це, вона мала заощадження, які хотіла витратити на себе, для свого здоров`я, однак [PERSON] позбавив цієї можливості. Захворювання, яким страждає [PERSON] також не перешкоджає йому працювати і отримувати дохід, як це роблять більшість громадян України, кожен з яких у тій чи іншій мірі хворіє і потребує лікування. 3 часу ухвалення Глобинським районним судом Полтавської області вироку минуло уже більше 3-х місяців, але жодної копійки на відшкодування збитків [PERSON] їй не надав. Переконана, що [PERSON] і в подальшому не відшкодовував би збитки, якби вона не заявила цивільний позов до останнього. Тому ані щирого каяття, ані визнання вини у його поведінці відсутні. Відповідь на позовну заяву лише підтверджує і впевнює її в тому, що [PERSON] не усвідомлює всю глибину її емоційних страждань та переживань, які вона перенесла, в той день коли [PERSON] вчинив відносно неї такий зухвалий і страшний по своїй суті злочин. Вона повірила, що її донька дійсно потрапила в ДТП та конче потребує допомоги, тому всі гроші віддала [PERSON] . Просила задовольнити заявлений цивільний позов у повному обсязі. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що є судимою особою і тому важко знайти офіційну роботу, має незадовільний стан здоров`я і тому важка фізична робота йому протипоказана. Він сприяв органу досудового розслідування і надавав всю необхідну і відому інформацію стосовно невстановленої слідством особи, суд прийняв його каяття, вирок є законним і справедливим, потерпіла вирок не оскаржувала. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Тимохіна Л.С. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача адвокат Стороженко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просила задовольнити позов частково, а саме щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в повному обсязі та моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14.06.2023 року, який набрав законної сили 17.07.2023 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. Застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, під час якого зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.с. 7-9). У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Цивільний позов у кримінальному провадженні нею не заявлявся. Зазначеним вироком також встановлено, що [PERSON] , в невстановлений час вступив в злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, відносно якої було виділено матеріали в окреме провадження, яка виконувала роль представника медичного закладу та за допомогою телефонного дзвінка 14.01.2023 здійснила повідомлення потерпілій [PERSON] , про те, що її донька [PERSON] знаходиться у тяжкому стані після отримання тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та для проведення операції необхідна оплата у грошовому еквіваленті. Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON] , 14.01.2023 близько 15.30 год. прибув до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердив факт необхідності передачі грошових коштів до лікарської установи, чим ввів в оману потерпілу, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння грошових коштів потерпілої, отримав від неї грошові кошти в сумі 30 000 грн. та 540 євро, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 14.01.2023 року становить 21 252 гривень 78 копійок. В подальшому [PERSON] із грошовими коштами покинув місце скоєння злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 51 252 гривень 78 копійок. В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вирок Глобинського районного суду Полтавської області №527/719/23 від 14.06.2023р. є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача [PERSON] завдано матеріальну шкоду [PERSON] на суму 51252,78 грн., шкоду відповідачем не відшкодовано. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 51252,78 грн. Вирішуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги обсяг душевних й психічних страждань, які перенесла позивачка [PERSON] від дій відповідача, оскільки судом установлено, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача також завдано потерпілій (позивачці) немайнових втрат. Спричинена неправомірними діями відповідача моральна шкода полягає у хвилюванні за доньку, страх за її життя та здоров`я, крім того, через такі дії відповідача позивачка втратила свої заощадження, була змушена докладати зусиль для відновлення свого попереднього стану. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачці. Зважаючи на викладене, виходячи з принципів справедливості, виваженості та розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: partial