Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

В липні 2023 року представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11.08.2006 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на умовах, визначених Договором. Банк виконав покладені на нього обов`язки в повному обсязі. При цьому, відповідач порушив умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 14 червня 2023 року за останнім утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 46381,59 гривень, що складається з: 42042,79 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4338,80 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11 серпня 2006 року в розмірі 46381,59 гривень, а також судові витрати по справі у розмірі 2684 гривень. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 31 липня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. від 04 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 серпня 2006 [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Анкета-заява). 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, остання містить анкетні дані [PERSON] та його підпис. Крім того, у ній вказано, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Пам`яткою клієнта і Тарифами які надані йому для ознайомлення. Також зазначено дату відкриття рахунку - 11.08.2006 року. До Анкети-заяви, АТ КБ «Приватбанк» додав копію Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , копію Довідки про видані [PERSON] картки; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; розрахунок заборгованості; виписку за договором № б/н за період з 10.08.2006 по 19.06.2023 року, на ім`я відповідача; копію паспорту відповідача. Як вбачається з копії Довідки про надані кредитні картки, відповідач отримав чотири кредитні картки, 10.08.2006 року, 02.08.2012 року, 14.06.2016 року та 05.10.2018 року, остання з яких, зі строком дії до 09/22. Відповідачем використовувались дані картки, за допомогою яких відбувалося зняття коштів та їх повернення, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № б/н від 11.08.2006 року, укладеним між ПРИВАТБАНК та [PERSON] , а також випискою по рахунку останнього. Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] останньому двадцять чотири рази було змінено кредитний ліміт, останній раз кредитний ліміт зменшено 20.12.2022 року до 47333,95 гривень.. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 11.08.2006 року, станом на 14.06.2023 року становить 46381,59 гривень, що складається з: 42042,79 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4338,80 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, що станом на 14.06.2023 року складає 46381,59 гривень, з яких: 42042,79 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4338,80 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог статті до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved