Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] 05.08.2021 року передала відповідачу в борг 5520,00 дол. США, що підтверджується розпискою. Відповідно до змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти до 19.02.2022 року, проте у вказаний термін кошти не повернув. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконує, позичені грошові кошти в добровільному порядку не повертає, то позивач була змушена звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивача не з`явилася, проте її представник подала до суду заяву в якій просила судове засідання проводити без її участі та позивача. Також зазначила, що позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, на підставі викладених в позові фактів та обставин, а також наданих доказів, та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,\~що 05.08.2021\~року між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено договір\~позики та\~на підтвердження\~цього відповідачем була надана позивачу розписка, яка посвідчує факт передання позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 5520,00 дол. США та зобов`язався повертати позику в строк до 19.02.2022 року (а.с. 8). Однак, відповідач [PERSON] станом на день звернення із позовною заявою до суду, не повернув кошти в повному обсязі та ухиляється від виконання свого зобов`язання. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що була передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оригінал розписки від 05.08.2021 року знаходився в позивача, тому наявність даної розписки в останньої свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та порушення вимог ст. 1049 ЦК України. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за договором позики, яка станом на 19.10.2023 року становить 5520,00 дол. США Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути витрат\~на оплату\~судового збору в розмірі 2018 грн. 59 коп. (а.с. 5). Щодо вимоги\~позивача про\~відшкодування витрат\~на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~правову допомогу\~представником позивача\~надано: договір про надання правової допомоги №б/н від 19.05.2023 року (а.с. 9), ордер (а.с. 12), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 13), квитанцію до прибуткового касового ордера №04-05/23 від 24.05.2023 року на суму 2000,00 грн. (а.с. 11) та акт виконаних робіт, який містить перелік наданих послуг та їх вартість (а.с. 10). Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. Судом встановлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими, справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача, у зв`язку з задоволенням позову. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved