Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути заборгованість за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 23.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1. У відповідності до п. 1 договору, позивач при укладенні цього договору передав у власність відповідачеві строком до 23.11.2017 грошові кошти у розмірі 40800 доларів США, а відповідач зобов`язується повернути одержані кошти до 23.11.2017. 14.06.2017 сторонами була підписана додаткова угода до договору позики від 23.11.2016, у зв`язку віз несвоєчасним виконанням відповідачем-1 умов договору, якою було погоджено інші строки погашення заборгованості. На дату звернення відповідач-1 прострочив виконання взятого на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася сума заборгованості у розмірі 182500 грн. за договором позики № 1. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти на загальну суму 182500,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати у розмірі 1825,00 грн., які були сплачені у якості судового збору; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] витрати у розмірі 704,80 грн., які були понесені у зв`язку із підготовкою справи до розгляду; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати у розмірі 6999,99 грн., які були сплачені за правничу професійну допомогу; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати і зв`язку із використанням правової допомоги, які очікувано будуть понесені у зв`язку із розглядом справи у розмірі 9270,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2018 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та призначено підготовче судове засідання. 24.12.2018 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку із розпорядженням керівника апарату суду від 14.12.2018 року №4737. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 24.12.2018 року, вказана цивільна справа розподілена судді Мазуру Ю.Ю. У березні 2019 року позивачем за первісним позовом подано заяву про збільшення позовних вимог, в яких вона просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики № 1 від 23.11.2016 та додаткової угоди від 14.06.2017 до договору позики № 1 від 23.11.2016 у розмірі 932500,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові судовий збір у розмірі 10029,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9299,11 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати і зв`язку із використанням правової допомоги, які очікувано будуть понесені у зв`язку із розглядом справи у розмірі 9270,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2020 відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання поруки припиненою з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У червні 2021 [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яка обґрунтована тим, що 23.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики № 1 на суму 10800 доларів США на строк до 23.11.2017, які були передані готівкою особисто. Поручителем за договором виступив [PERSON] . Сума позики підлягала поверненню рівними щомісячними платежами по 900 доларів США на місяць протягом 12 місяців до 23.11.2017. Зазначив, що договору позики № 1 чи іншого на суму 40800 доларів США сторони не укладали, коштів у зазначеній сумі позичальник не отримував. Звертає увагу, що на першій сторінці договору позики № 2 від 23.11.2016 підписів сторін не має і перша сторінка у зазначеній редакції ніколи не підписувалася. До моменту укладення додаткової угоди від 14.06.2017 відпвоідач-1 виплатив позивачу 2700 доларів США готівкою. Однак, позикодавцем було приховано деякі фактичні обставини справи та подано суду договір позики № 1 у редакції, яка не підписувалась сторонами, а саме на першій сторінці якого вказана сума завищена на 30000 доларів США у пунктах 1 та 3.3. вказаного договору. Враховуючи викладене, просив визнати пункт 1 договору позики № 1 від 23.11.2016 в частині позики грошових коштів у розмірі 30000 доларів США та пункт 3.3. договору позики № 1 від 23.11.2016, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] недійсними; стягнути із відповідача судові витрати. Судом було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання пунктів договору позики недійсними і об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача за первісним позовом надала до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач-1 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач-2 за первісним позовом та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 23.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1. Відповідно до п. 1 договору позикодавець при укладанні цього договору передав у власність позичальникові строком до 23.11.2017, а позичальник прийняв від нього у власність грошові кошти у розмірі 40800 доларів США. Вказану суму грошових коштів позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 23.11.2017. Згідно п. 3 договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві одержані грошові кошти на таких умовах та в наступні строки: платежі відбуватимуться один раз на місяць, по 900 доларів США кожен, у гривнях по комерційному курсу придбання долара США у м. Києві, але не вище ніж 25 гривень за 1 долар (п. 3.1. договору). Перший щомісячний платіж відбудеться до 23.02.2017, сумарно за перші 3 місяці дії договору. Далі кожний щомісячний платіж має відбуватися до 23 числа кожного наступного місяця, до строку закінчення цього договору, всього 10800 доларів США (п. 3.2. договору). Решту 30000 доларів США позичальник має сплатити позикодавцю до 23.11.2017 (п. 3.3. договору). 14.06.2017 сторонами була укладена Додаткова угода до договору позики № 1 від 23.11.2016, якою було погоджено інші строки погашення заборгованості за першим платежем. Відповідно п. 1 умов договору, сторони, у зв`язку з несвоєчасним виконанням стороною 2 умов п. 3.1. договору позики та пропозицією сторони 2 щодо змін умов цього пункту, погодилися змінити і доповнити договір позики № 1 від 23.11.2016. У пункті 2 сторонами у період з червня по вересень 2017 включно, відбуватимуться щотижня, у наступному порядку: 12.06-16.06 у сумі 5000 грн., 19.06-23.06 у сумі 5000 грн., 26.06-30.06 у сумі 10000 грн., а всього у сумі 20000 грн., 03.07-07.07 у сумі 5000 грн., 10.07-14.07 у сумі 7500 грн., 17.07-21.07 у сумі 5000 грн., 24.07-28.07 у сумі 7500 грн., а всього у сумі 25000 грн., 31.07-04.08 у сумі 12500 грн., 07.08-11.08 у сумі 12500 грн., 14.08-18.08 у сумі 12500 грн., 21.08-25.08 у сумі 12500 грн., 28.08-01.09 у сумі 12500 грн., а всього у сумі 62500 грн., 04.09-08.09 у сумі 12500 грн., 11.09-15.09 у сумі 12500 грн., 18.09-22.09 у сумі 12500 грн., 25.09-29.09 у сумі 12500 грн., а всього у сумі 50000 грн. Загальна сума склала 157500 грн. Пунктом 3.2. додаткової угоди до договору позики № 1 від 23.11.2016 передбачено, що по закінченню цього періоду платежі мають відбуватися щомісячно, по 900 доларів США кожен, у гривнях по комерційному курсу придбання долара США у м. Києві, але не вищому, ніж 25 грн. за 1 долар. Кожний платіж має відбуватися до 23 числа кожного наступного місяця, до строку закінчення цього договору. З викладеного вбачається, що сторони дійшли згоди щодо зміни строків повернення першого платежу у розмірі 10800 доларів США, що еквівалентно 270000 грн. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи № № 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно листа Київської незалежної судово-експертної установи вих. № 8068 від 23.11.2021 повідомлено про неможливість проведення експертизи, оскільки поставлені питання виходять за межі можливостей судової експертизи, повертаються на адресу суду без проведення експертизи. Відповідач-1 за первісним позовом виконав частково свої зобов`язання за договором та повернув позивачу за первісним позовом суму грошових кошів у розмірі 3500 доларів США, що еквівалентно 87500 грн. Однак, решту отриманих в борг коштів у строк, передбачений договором позики відповідач-1 за первісним позовом не повернув. Внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 за первісним позовом умов договору позики утворилась заборгованість у розмірі: за першим платежем - 7300 доларів США, що еквівалентно - 182500 грн., за другим платежем - 30000 доларів США, що еквівалентно - 750000 грн. Загальна сума заборгованості складає 37300 доларів США, що еквівалентно - 932500 грн. Викладене, підтверджується також узгодженими сторонами положеннями договору позики, з яких вбачається, що після виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором, позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважається простроченням виконання позичальником свого зобов`язання (п. 5 договору). Аналогічне узгоджується з нормами чинного законодавства України. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність у позивача за первісним позовом оригіналу договору позики також свідчить про неповернення боргу відповідачем. Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи викладене, первісний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, - підлягає задоволенню частково. Щодо вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом про визнання пунктів договору позики недійсним, суд приходить до наступного. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що позичальник та поручитель не підписували договору позики № 1 від 23.11.2016 в частині умов позики у розмірі 30000 доларів США, які викладені у п. 1 та 3.3. договору позики, а позичальник не отримував коштів за такою позикою наручно. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази на предмет відповідності наведеним правовим нормам, суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог в зв`язку з відсутністю правових підстав, а тому відмовляє по суті в задоволенні зустрічного позову. При вирішенні питання про стягнення на користь позивача за первісним позовом суми витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивачем 23.04.2018 між [PERSON] та АО «ЮСКУТУМ» було укладено договір про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією Приватбанк № 0.0.1285961341.1 від 04.03.2019 підтверджено сплату [PERSON] на користь АО «ЮСКУТУМ» суми у розмірі 4598,24 грн., що також підтверджується Актом здачі-прийняття робіт № 29 від 27.02.2019. Інші документи щодо суми витрат, які просить стягнути позивач за первісним позовом з відповідачів за первісним позовом, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформленого у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, квитанція до прибуткового касового ордера, дані книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), інше, тому суд відмовляє в задоволенні решти вимог позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу. Таким чином, вимоги [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню в частині витрат на суму 4598,24 грн. Враховуючи викладені обставини, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та судовий збір покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому враховує, що позивачем за первісним позовом [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1825,00 грн., про що свідчать дані квитанції від 17.05.2018 та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., що підтверджується квитанцією від 07.05.2018, а всього 2177,40 грн.

Outcome: partial