Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований 12.07.2007 між ним та відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції в Тернопільській області, про що складений відповідний актовий запис №37; неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишити проживати разом із батьком; судові витрати залишити за ним. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.07.2007 між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №37. Від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають з ним. Нормальні подружні відносини між ними не склалися. В них різні погляди на життя, шлюб та сімейні обов`язки. Вони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу один до одного. На даний час вони проживають окремо. Фактично шлюбні відносини на теперішній час вони не підтримують. Шлюб існує формально. Він безповоротно дійшов висновку про необхідність юридичного припинення шлюбу. Подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Зважаючи на те, що відповідач проживає окремо, вважає, є підстави для визначення місця проживання дітей з ним як батьком. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 27.09.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув. Подав заяву від 16.10.2023 (вх. №2970/23-Вх), відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула. 17.10.2023 подала заяву, відповідно до якої вказала, що позовні вимоги у цивільній справі за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей визнає у повному обсязі, не заперечує з приводу їх задоволення. Наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Розгляд справи просила проводити без її участі. В силу дії ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 12.07.2007 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №98 та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №38. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, а відповідач визнає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В силу ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Водночас, згідно статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Вирішуючи заяву позивача про залишення місця проживання дітей після розірвання шлюбу разом з ним, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Судом встановлено, що на даний час неповнолітні син [PERSON] та донька [PERSON] , фактично проживають разом із позивачем, відповідач позовні вимоги щодо визначення місця проживання спільних дітей з позивачем, визнає. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слід залишити проживати із позивачем. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved