Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Жабко Ю.П. у серпні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який мотивував тим, що у період із 04.05.2020 по 27.06.2023 [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та був звільнений із посади водія автотранспортних засобів 1 класу, за угодою сторін з 27.06.2023. У період з 01.11.2022 по 27.06.2023 відповідач без попередження, без законних на те підстав не викликав позивача на роботу, іншу роботу не пропонував та припинив нарахування та виплату позивачу заробітної плати. Також відповідач не погоджував із позивачем жодних умов призупинення дії трудового договору чи простою. Позивач не подавав заяв із проханням щодо надання відпустки без збереження заробітної плати чи будь-якого іншого виду відпустки. Згідно відміток у табелях обліку використання робочого часу за період з 01.12.2022 по 27.06.2023 та наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати, позивач нібито перебував у відпустці без збереження заробітної плати на період дії карантину. У період\~2022\~-\~2023\~років ТОВ\~«Шляхбуд Тростянець» не перебувало у простої або іншому зупиненні роботи підприємства. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, а саме з 04.05.2020 по 27.06.2023, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 9070,45 грн. Дана заборгованість була виплачена позивачу 29.07.2023. Також відповідачем не була нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата в період з 01.12.2022 по 31.05.2023 в розмірі по 9702,98 грн щомісячно, а також в період з 01.06.2023 по 27.06.2023 у розмірі 8907,20 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент звільнення останнього складала 66492,55 грн, з яких: нарахована та невиплачена заробітна плата 9070,45\~грн; не нарахована та невиплачена заробітна плата 57422,10 грн. З урахуванням того факту, що 29.07.2023 відповідачем була виплачена заборгованість у розмірі 9070,45 грн, тому заборгованість по заробітній платі перед позивачем на момент подання позовної заяви складає 57422,10 грн. У зв`язку із ненаданням роботи, не переведенням на іншу роботу, систематичною не виплатою заробітної плати, 27.06.2023 позивач вимушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін. В день звільнення 27.06.2023 відповідач не повідомив позивача письмово про нараховані та належні до виплати суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, тому ці виплати належать до стягнення з відповідача у судовому порядку. Також у зв`язку з не проведенням відповідачем повного розрахунку з позивачем при звільненні, останній має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з ТОВ «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 57422,10 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті, а також стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку по 468,80 грн за один робочий день, починаючи із 28.06.2023 по день винесення рішення суду. Ухвалою суду від 11.08.2023 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 04.09.2023 представником відповідача адвокатом Тимченком С.Л. був поданий відзив на позов, у якому останній вказав, що сторона відповідача визнає певні обставини, зазначені у позовній заяві, зокрема щодо обставин прийому на роботу та звільнення позивача з роботи. Також представник відповідача вказав, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу. Таким чином оплаті підлягала заробітна плата у сумі 9070,45 грн, що сплачена відповідачем 29.07.2023. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] у день звільнення не працював, протягом липня з вимогою про виплату заробітної плати не звертався, тому датою такого звернення представник відповідача вважає 11.08.2023, а саме дату відкриття провадження у справі за даним позовом. З огляду на відсутність станом на 12.08.2023 у відповідача заборгованості по заробітній платі, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. До початку розгляду справи по суті, 11.10.2023 представник позивача подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог та зменшення розміру позовних вимог, зокрема представник позивача просив суд прийняти відмову від позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 57422,10 грн. Також представник позивача вказав, що просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку по 468,80\~грн за один робочий день, починаючи із 28.06.2023 по дату повного розрахунку 29.07.2023 в розмірі 10782 грн 40 коп. Ухвалою суду від 18.10.2023 було задоволено клопотання представника позивача та закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 57422,10 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просив задовольнити вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову пославшись на обставини викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 04.05.2020 був прийнятий на роботу в ТОВ «Шляхбуд Тростянець», на посаду водія автотранспортних засобів 1-го класу (а.с. 11). 27.06.2023 позивач звернувся до ТОВ «Шляхбуд Тростянець» із заявою про звільнення з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 12). На підставі наказу директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 27.06.2023 за № 14-к, [PERSON] був звільнений з роботи з 27.06.2023 (а.с. 13). Отже в період з 04.05.2020 по 27.06.2023 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Зазначена обставина визнається сторонами. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу працівників ТОВ «Шляхбуд Тростянець», а також наказів директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» про надання відпустки без збереження заробітної плати від 30.11.2022 за №70, від 30.12.2022 за №76, від 31.01.2023 за №8, від 28.02.2023 за №13, від 31.03.2023 за №18, від 28.04.2023 за №20, від 31.05.2023 за №21 позивач в період з 01.12.2022 по 27.06.2023 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 14-28). Згідно довідки виданої ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 01.08.2023 за № 71 в період з 01.01.2022 по 27.06.2023 заробітна плата [PERSON] виплачувалась не щомісячно та не у повному розмірі. Заборгованість по заробітній платі на час звільнення [PERSON] складала 9070,45 грн та була виплачена 29.07.2023. Середньоденна заробітна плата складає 468 грн 80 коп. (а.с.\~30). Як вбачається з наказу директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 30.06.2022 за №\~34.1 «Про закріплення а/\~транспортних засобів та механізмів за водіями» за [PERSON] , як водієм були закріплені транспортні засоби: самоскид - Е марки «RENAULT PREMIUM 420» з державним номером [NUMBER] ; спеціалізований напівпричіп самоскид Е марки «WFDFLT33521000070» номерний знак [NUMBER] (а.с.\~45). Згідно подорожніх листів вантажного автомобіля вищезазначені транспортні засоби використовувалися у господарській діяльності ТОВ «Шляхбуд Тростянець» 02.12.2022 та 21.12.2022. Разом з тим, одним з водіїв транспортних засобів у подорожньому листі за 02.12.2022 значиться [PERSON] та [PERSON] , а в подорожньому листі за 21.12.2022 водієм значиться лише [PERSON] (а.с. 46-47). Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначав суд вище, заборгованість по заробітній платі [PERSON] на час його звільнення складала 9070,45 грн та була виплачена 29.07.2023. Отже, судом установлено, що ТОВ «Шляхбуд Тростянець» в день звільнення позивача з роботи не виплатило останньому, як звільненому працівнику коштів у строки визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст.\~117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.\~1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є компенсація працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату звільненому працівникові належних від підприємства коштів лише у разі, якщо працівник не працював та не заявив вимогу про розрахунок. Тобто чинним законодавством визначені такі обставини, які перешкоджають роботодавцю проведенню остаточного розрахунку зі звільненим працівником. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах.\~ Чинне законодавство\~не зобов`язує працівника звертатися із письмовою вимогою до роботодавця про виплату всіх сум, належних при звільненні. Роботодавець та працівник мають діяти справедливо та добросовісно щодо один одного. Як установлено судом позивач особисто подав до ТОВ «Шляхбуд Тростянець» заяву про звільнення з роботи 27.06.2023 та у цей же день був виданий наказ про його звільнення. Отже відповідач мав можливість провести з позивачем остаточний розрахунок у день звільнення. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що ним вживалися заходи щодо виплати заборгованості по заробітній платі починаючи із дня звільнення позивача. Посилання представника відповідача на те, що позивач у день звільнення не працював суд приймає до уваги, однак така обставина не звільняє відповідача від обов`язку проведення остаточного розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після звільнення. Зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідач несвоєчасно виплачував позивачеві заробітну плату, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом те, що саме такі обставини змусили позивача подати заяву про звільнення з роботи. Відтак суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач не звертався до ТОВ «Шляхбуд Тростянець» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, оскільки це не узгоджується з установленими судом фактичними обставинами. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як установлено судом, середньоденна заробітна плата позивача складає 468,80 грн. Затримка виплати заробітної плати позивачу тривала з 28.06.2023 по 28.07.2023 включно. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 468,80 грн, складає суму 10782,40 грн (468,80\~грн х 23 дні). Отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10782,40 грн підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підтвердження інших судових витрат стороною позивача доказів не було надано. Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved