Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] через свого представника [PERSON] пред`явив через Соснівський районний суд м. Черкаси цей позов до [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою визначений Головний сервісний центр МВС України, з вимогами витребувати з чужого володіння [PERSON] на свою користь транспортний засіб (автомобіль) марки «Volkswagen Passat» 2017 року випуску чорного кольору, номер кузова [NUMBER] та визнати право власності на зазначений автомобіль, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2020 року позивач набув право власності на вказаний автомобіль з реєстраційним номером [NUMBER] . В подальшому, на підставі договору суборенди позивач передав ФОП [PERSON] в тимчасове платне користування вищевказаний автомобіль строком до 31 грудня 2022 року. В той же час, ФОП [PERSON] відповідно до договору прокату передав в прокат [PERSON] вищевказаний автомобіль в особисте користування з 18 по 21 лютого 2021 року, та строк дії договору прокату в усній формі між цими особами був продовжений на невизначений час. Проте, [PERSON] не повернув [PERSON] автомобіль та припинив виходити на зв`язок, про що повідомлено поліцію та складено заяву про вчинення кримінального правопорушення. В подальшому працівниками поліції під час перевірки автомобіля марки «Volkswagen Passat», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , під керуванням [PERSON] , встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має явні ознаки підробки. За вказаним фактом 07 квітня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 12021046700000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Згодом позивачу стало відомо, що 26 лютого 2021 року належний йому за відсутності його волі перереєстрований на невідому позивачу особу [PERSON] , що відбулася на підставі нібито договору купівлі-продажу від 26 лютого 2021 року у Територіальному сервісному центрі № 1248 у м. Кривому Розі з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] з присвоєнням реєстраційного номеру транспортному засобу [NUMBER] , а на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2021 року відбулася наступна перереєстрація автомобіля на [PERSON] , після проведення якої в цьому ж сервісному центрі видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] з присвоєнням транспортному засобу реєстраційного номеру [NUMBER] . В той же час позивач жодного договору купівлі-продажу з [PERSON] не укладав, відчужувати свій автомобіль не планував, зазначена особа позивачу взагалі невідома, і в період з 01 січня 2020 року по 24 квітня 2021 року позивач не перебував у м. Кривий Ріг. Згідно висновку експерта, виконаного у кримінальному провадженні № 12021046700000040 від 07 квітня 2021 року транспортний засіб «Volkswagen Passat» з номером кузова [NUMBER] на момент дослідження є первинним та змінам не піддавався, що в свою чергу, підтверджує факт належності позивачу цього автомобіля. У подальшому від працівників поліції позивач отримав зазначений автомобіль на відповідальне зберігання, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом для захисту свого права власності на цей транспортний засіб. Ухвалою 21 жовтня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси вказана позовна заява передана за підсудністю Кіровському районному суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену цивільну справу розподілено 22 листопада 2022 року судді Колесніченко О.В. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2022 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без виникнення процесуальних ускладнень проте з потребою у витребуванні доказів та сприянні в поданні доказів позивачу, а саме з відкриттям провадження у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області витребувано належним чином завірені копії матеріалів справ щодо реєстрації/перереєстрації автомобіля «Volkswagen Passat» з номером кузова [NUMBER] . Відповідачі свій відзив не подали, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляли і про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). 22 лютого 2023 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення з невизнання позову в частині позовних вимог до третьої особи щодо зобов`язання провести реєстрацію у відношенні спірного транспортного засобу, в іншій частині позовних вимог представник третьої особи не заперечувала. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року у Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) витребувано належним чином завірені копії виконавчого провадження № 68073989. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] від позовних вимог в частині зобов`язання Головного сервісного центру МВС провести державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Passat» з номером кузова [NUMBER] за позивачем та видачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та номерний знак та провадження у справі в частині цих позовних вимог закрито. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному та наполягала на його задоволенні. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, у жодне судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили та про розгляд справи у їх відсутність не клопотали, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно зі ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням відсутності заперечень позивача та її представника, що з`ясуванню обставин не перешкоджає. Представник третьої особи Головного сервісного центру МВС України Карпушина М.Г. в судовому засіданні, з урахуванням закриття провадження у зазначеній цивільній справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного сервісного центру МВС провести державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Volkswagen\~Passat»\~з номером\~кузова [NUMBER] ,\~ позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 07 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat» чорного кольору 2017 року випуску з номером кузова (шасі, рама) [NUMBER] , вартістю 490\~000 грн. та на підставі цього договору 07 серпня 2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на зазначений автомобіль та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та номерний знак [NUMBER] (а.с. 12-13, 14-15 том № 1). Відповідно до договору суборенди транспортного засобу № 4 від 02 серпня 2021 року, [PERSON] передав ФОП [PERSON] в тимчасове платне користування автомобіль марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком [NUMBER] та з номером кузова (шасі, рама) [NUMBER] строком до 31 грудня 2022 року (а.с. 16-19, 20 том № 1). Відповідно до договору прокату, що укладений 18 лютого 2021 року між [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) автомобіль марки «Volkswagen Passat» чорного кольору 2017 року випуску з номерним знаком [NUMBER] та з номером кузова (шасі, рама) [NUMBER] , передано в прокат наймачу в особисте користування з 18 лютого 2021 року по 21 лютого 2021 року, проте строк дії цього договору між сторонами текст договору не містить. (а.с. 21-24 том № 1). В той же час наймач [PERSON] не повернув автомобіль наймодавцю [PERSON] , припинив виходити на зв`язок, про що позивачем повідомлено працівників поліції та складено відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення. Так, з матеріалів реєстраційних справ, що надані РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду, вбачається, що 26 лютого 2021 року територіальним сервісним центром № 1248 РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2017 року випуску, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна 1\~798 см3 на нового власника [PERSON] на підставі укладеного в суб`єкта господарювання ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП» договору купівлі продажу транспортного засобу № 7849/21/008584 та після перереєстрації автомобіля новому власнику [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та новий номерний знак [NUMBER] . Окрім цього, 04 березня 2021 року територіальним сервісним центром № 1248 РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області здійснено перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу на нового власника [PERSON] на підставі укладеного в суб`єкта господарювання ТОВ «ТРАНСМЕХБУД» договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7221/21014921та після перереєстрації автомобіля новому власнику [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та номерний знак [NUMBER] . Зазначені обставини також відкладені у повідомленні Головного сервісного центру МВС України № 31/750АЗ-5685-2022 від 25 серпня 2022 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача (а.с. 25-26, 115-130 том № 1). В подальшому працівниками поліції під час перевірки автомобіля марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком [NUMBER] та з номером кузова (шасі, рама) [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за кермом якого перебував [PERSON] , встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має явні ознаки підробки. За вказаним фактом 07 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12021046700000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 192 том № 1). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-21/12943-КДТЗ від 21 квітня 2021 року, проведеного у кримінальному проваджені за № 12021046700000040 від 07 квітня 2021 року, номер кузова [NUMBER] переданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Passat» чорного кольору з номерним знаком [NUMBER] , на момент дослідження є первинним та змінам не піддавався (а.с. 23-36 том № 2). 24 квітня 2021 року позивач отримав від працівників поліції ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на відповідальне зберігання автомобіль марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком [NUMBER] , (а.с. 37 том № 1), проте користуватися ним та фактично володіти так і не зміг, оскільки перестав бути титульним власником за наявності вказаних вище зареєстрованих у публічних реєстрах правочинів з переходу права власності. Так, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а частинами першою третьою та п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За приписами ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто, договір купівлі-продажу транспортного засобу є правомірним правочином за умов, що він не суперечить нормам цивільного законодавства та його було вчинено продавцем за власного волевиявлення. В той же час, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7849/21/008584 від 26 лютого 2021 року не відповідає таким умовам, оскільки жодних доказів щодо вільного волевиявлення позивача, направленого на продаж відповідачу [PERSON] автомобіля «Volkswagen Passat» номер кузова [NUMBER] , суду не надано, і обґрунтовуючи позов, в останньому зазначається, що особа відповідача [PERSON] позивачу невідома, згоди на продаж автомобіля позивач не надавав та взагалі не планував його продавати. Таким чином, оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7849/21/008584 від 26 лютого 2021 року є нікчемним, то як наслідок є недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7221/21/014921 від 04 березня 2021 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , з огляду на те, що такий договір укладений особою, яка незаконно набула права власності та не мала права на укладення такого договору і відчуження транспортного засобу. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України передбачено якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). Правовий аналіз положень ст. 387 ЦК України підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє майном, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. При цьому, об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду, що викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється, зокрема, для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16 (пункт 43). Таким чином, віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом із тим відповідно до положень ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 25 травня 2020 року у справі № 279/641/17, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За вказаних обставин, враховуючи викладене та те, що позивач є фактично неволодіючим власником спірного транспортного засобу, а також те, що належний йому автомобіль відчужено без відповідних правових підстав, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір з кожного в сумі по 2\~753,92 грн., тобто загальною сумою 5\~507,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved