Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач ОК «ЖБК «Хімік-14» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОК «ЖБК «Хімік-14» створено у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] з моменту будівництва і прийняття будинку в експлуатацію та діє у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Оскільки співвласниками багатоквартирних будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] станом на день подання даної заяви не ухвалювалось рішення про обрання форми управління будинком, обслуговування будинку, надання житлових послуг продовжує здійснювати позивач. Розпорядженням КМДА №846 від 30 травня 2011 року для будинку [ADDRESS] затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 3,28 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, та зазначений тариф і досі є незмінним. Інформація про затверджений тариф розміщена на сайті https://www.municipal.kiev.uaykiev/. Рішенням Правління кооперативу на підставі делегованих повноважень від 23 травня 2017 року передбачено стягнення внеску до ремонтного фонду в сумі 1,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. Згідно з наявною технічною документацією на будинок загальна площа квартири, що належить відповідачці, складає 55,5 кв.м., а тому за період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2017 року відповідачці нараховано оплату за спожиті житлові послуги у розмірі по 182,04 грн., а з червня 2017 року по даний час - у розмірі 237,54 грн. Також до моменту укладання прямих договорів на послуги з водопостачання та водовідведення, опалення, позивачем виставлялись рахунки за вказані послуги з урахуванням їх обсягу, спожитого відповідачкою. Всі нарахування відображені у копіях рахунків, що направлялись відповідачці та у виписці з особового рахунку, що додаються до даної позовної заяви. Рахунки надані за період з січня 2015 по грудень 2021 року з урахуванням того, що у подальшому з січня 2022 року оплата за житлові послуги є незмінною. Оскільки відповідачкою належним чином не виконуються обов`язки, як члена ЖБК, своєчасно та в повному обсязі не сплачуються внески на оплату комунальних послуг, позивач звертається до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 28441,89 грн., втрати від інфляції в сумі 9856,82 грн., 3% річних - 3764,27 грн., а всього у розмірі 42062,98 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Хімік-15» до [PERSON] про стягнення заборгованості розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Лісовської О.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Лісовської О.В. 09.10.2023 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли Заперечення проти позову, відповідно яких зазначено, що відповідачка не згодна з позовними вимогами, оскільки між нею та ЖБК «Хімік-14» в особі Сахно Т.Я. відсутні будь-які договірні відносини та договори, які б могли затверджувати окремо для різних моделей організації договірних відносин, на зборах членів кооперативу не приймались. Позивачем не надано доказів, на підставі яких виникла заборгованість, а тому позовна заява є особистою думкою позивача за відсутності предмету спору. На підставі викладеного відповідачка просить відмовити у задоволені позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року заяву [PERSON] про відвід судді Лісовської О.В. залишено без розгляду. 10.10.2023 року представником позивача подано до суду Додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що нібито ОК «ЖБК «Хімік-14» не зареєстровано як юридичну особу відповідно до норм діючого законодавства України, а також на те, що між сторонами відсутні договірні відносини. При цьому відповідач не заперечує факту споживання житлових послуг у квартирі [ADDRESS] . Відсутність письмово оформленого договору між кооперативом, який забезпечує надання житлових послуг, та споживачем таких послуг не позбавляє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Посилання відповідача на те, що її не інформували про те, що будинок обслуговується позивачем, спростовано не лише долученими до матеріалів справи квитанціями на оплату послуг позивача, а й тим фактом, що відповідач частково їх оплачувала. При цьому відповідач, здійснюючи часткову оплату отриманих від позивача послуг, жодного разу не зверталась до позивача із заявами або скаргами щодо якості і кількості отриманих послуг, як співвласник багатоквартирного будинку не скористалась правом на участь в управлінні будинку, обранні управителя, визначенні розміру витрат на утримання спільного майна. Заперечуючи проти позову, відповідач не посилається на те, що житлові послуги, що нею споживаються, надаються будь-ким іншим, а не позивачем. Також відповідач не надає жодного контррозрахунку суми позовних вимог або квитанцій про погашення наявної заборгованості. На підставі викладеного представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Договором дарування квартири від 14.06.2004 року. Відповідно до статей 64, 66, 67, 162 ЖК України власники квартир, наймачі повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 45 від 24 січня 2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Аналогічний обов`язок покладено на власника, наймача квартири і пунктом п`ять частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до положень пункту 5 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII співвласники багатоквартирних будинків, утримання яких до дня набрання чинності цим Законом здійснювали житлово-будівельні (житлові) кооперативи, продовжують відшкодовувати витрати на утримання відповідних будинків і споруд та прибудинкових територій таким кооперативам до моменту створення в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття співвласниками рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введений в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту «б» підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року.). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Згідно з вимогами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послу сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлено статтею 11 Цивільного Кодексу України, де зокрема в пункті 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач оплату за спожиті у квартирі [ADDRESS] житлові послуги вносить несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на день подання позову розмір вказаної заборгованості становить 28441,89 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на час звернення позивача до суду із даним позовом заборгованість відповідачкою не погашена. Відповідно до наданого позивачем розрахунку у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідачу нараховано 3 % річних у розмірі 3764,27 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9856,82 грн. Відповідачкою не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Хімік-14» підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved