Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

14 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява була обґрунтована тим, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 05.02.2021 року та по теперішній час, про що було складено Акт про не проживання особи за місцем проживання. З відповідачем позивач не спілкується. [PERSON] за зареєстрованою адресою проживання не з`являється.\~Відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Відповідач самостійно у відповідні органи з заявою про зняття його з реєстраційного обліку не звертався, на неодноразові звернення щодо зняття з реєстрації у добровільному порядку відповідач не реагує. Таким чином, відповідач відсутній без поважних причин за зареєстрованим місцем його проживання близько 2 років, а тому він втратив право користування житлом. Факт\~ реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. У зв`язку з вищевикладеним Позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 09 червня 2023 року від Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання 18 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі Свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2011 року виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, яке зареєстроване у реєстрову книгу за №8-23659 - квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної власності в рівних частках належала: [PERSON] у частці 1/3, [PERSON] у частці 1/3, [PERSON] в частці 1/3. [PERSON] , 1951 року народження, померла [INFO] . Спадкоємцем майна померлої, в тому числі 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , став її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.04.2017 року, зареєстроване в реєстрі №1570; витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. 04.02.2020 року [PERSON] передав безоплатно у власність майно (дарунок), а [PERSON] прийняв у власність 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , про що було укладено договір дарування частки квартири від 04.02.2020 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., та зареєстровано в реєстрі за №156 Таким чином, єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є позивач [PERSON] .. Відповідно до Відомостей № С1-189798-ф/л від 12 грудня 2022 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (дата реєстрації 03.11.1993 року) та [PERSON] (дата реєстрації 30.06.1999 року). Як повідомлено позивачем [PERSON] за зареєстрованою адресою проживання не з`являється близько 2 років.\~Відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Разом з цим, в матеріалах справи є Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 18 січня 2023 року, який завірений КП ЖКС «Фонтанський», відповідно якого мешканці кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] засвідчили, що [PERSON] фактично не проживає за зазначеною адресою з 05.02.2021 року по теперішній час. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому приміщені створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням). Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останніх своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, створює для останнього перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі, суд доходить висновку, що [PERSON] , має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved