Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Рух справи 19.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 256 155,41 грн, що складається з 422 099,03 грн 3% річних та 834 056,38 грн інфляційних втрат за невиконання зобов`язання за договором кредиту № 945/095-ДИ5-РК від 19.09.2008. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.04.2021 справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2022 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21.04.2021 скасовано, справу направлено до Солом`янського районного суду міста Києва для продовження розгляду. 24.06.2022 зазначена справа з супровідним листом Київського апеляційного суду від 10.06.2022 надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва та фактично передана судді по реєстру 01.07.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 29.09.2022. У зв`язку з неявкою всіх учасників у судове засідання, призначене на 29.09.2022, підготовче засідання було відкладено на 23.02.2023. Врахувавши клопотання представника відповідача та неявку всіх учасників у відповідне судове засідання, 23.02.2023 підготовче засідання було відкладено на 08.06.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.06.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.09.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.09.2023 судове засідання у справі відкладено на 12.10.2023. 12.10.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача - Клечановського І.С. в якій ставиться питання про проведення судового засідання, призначеного на 12.10.2023 без представника позивача, при цьому наголошується на тому, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі та позивач просить їх задовольнити. Представник відповідача взяв участь у судовому засіданні 12.10.2023 в режимі відеоконференції. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Обґрунтування позову В позові вказується, що 19.09.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», в подальшому Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК на поточні потреби. Зазначається, що 26.12.2016 між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» укладено Договір № 1 відступлення права вимоги, згідно з умовами якого право вимоги до відповідача ( [PERSON] ) за Договором кредиту перейшло до ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ». Зауважується, що 10.02.2020 між ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» та ТОВ «Генезис фінансової свободи» укладено Договір факторингу, згідно якого право вимоги до відповідача за Договором кредиту перейшло до позивача. При цьому, як вказує позивач, згідно з п. 1.1. Договору кредиту ПАТ «УКРСОЦБАНК» надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру у сумі 515 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Також, позивач зазначає, що в якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за Договором кредиту між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОНУС ІНВЕСТ» було укладено Іпотечний договір від 19.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кравченко У.А., зареєстровано в реєстрі № 2089, предметом іпотеки за яким є торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідача за Договором кредиту ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернувся з позовною заявою до суду, на підставі чого 16.11.2011 Ленінським районним судом міста Севастополя винесено рішення у справі № 2-1551 про звернення стягнення на Предмет іпотеки, у рахунок погашення заборгованості у 4 685 710,36 грн, шляхом проведення публічних торгів. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.11.2011. Зі слів позивача, виконавчі листи за вказаним судовим рішенням були передані на виконання до Відділу примусового виконання рішень міста Севастополя. Як вказується в позові, на даний час рішення Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11 не виконано, інформація щодо стану його виконання в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня. Крім того, позивач зауважує, що оскільки предмет іпотеки знаходиться на території Автономної Республіки Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територією України, де встановлено особливий правовий режим внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а органи державної влади та місцевого самоврядування України тимчасово не здійснюють свої повноваження, звернення стягнення на нього не вбачається можливим. За таких обставин, позивач вважає, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили проте не було виконане, яким встановлено суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за Кредитним договором, а саме: 4 685 710,36 грн. Позивач просить стягнути 3% річних за несплату відповідачем заборгованості за Договором кредиту за період з 18.03.2018 по 18.03.2021, які складають 422 099,03 грн. Крім того, позивач ставить питання про стягнення інфляційних втрат за несплату відповідачем заборгованості за Договором кредиту за період з 18.03.2018 по 18.03.2021, які складають 834 056, 38 грн. Щодо правової позиції відповідача 05.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача - [PERSON], в якому останній просить залишити позовні вимоги без задоволення (а.с. 112-116). У відзиві, зокрема, зазначається, що 19.09.2008 між АТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК на поточні потреби у розмірі 515 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 05.09.2018. Вказується, що позивачем надано копію Додатку № 2 до Договору відступлення право вимоги № 1 від 26.12.2016, Реєстр Боржників № 1 до Договору відступлення права вимоги № 1 від 26.12.2016, який не підписаний сторонами, тобто ПАТ «УКРСОЦБАНК» не передало права за вказаним реєстром боржників ТОВ «Кредитні Ініціативи». Тобто, на думку відповідача, ТОВ «Генезис Фінансової Свободи» не є належним позивачем, оскільки стороною правочину був ПАТ «Укрсоцбанк», а Позивач не надав допустимих та безспірних доказів, що він є правонаступником та до нього перейшло в повній мірі зазначене право вимоги. Звертається увага на те, що за позовом АТ «УКРСОЦБАНК» Договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК від 19.09.2008 був розірваний рішенням Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11. Зауважується, що вказаним рішенням було звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 4 685 710,36 грн, об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон непродтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом проведення публічних торгів. Відповідач наголошує, що виконавчий документ був переданий для примусового виконання відділу примусового виконання рішення м. Севастополя. Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником торгівельного павільйону не продтоварів з ганками, загальною площею 218,50 кв.м. є ТОВ «ФОРТ ІНВЕСТ», дата внесення запису: 18.12.2012 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, № 2380 від 06.12.2012 ПН Севастопольського МНО - Нікулічев А.М. (а.с. 118). При цьому, відповідач вважає недоречним посилання позивача на відсутність інформації щодо стану виконавчого провадження в АСВП, оскільки відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, яке набрало чинності тільки 05.01.2017. Тобто, як зауважує відповідач, продаж торгівельного павільйону не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відбувся майже за 4 роки до початку роботи АСВП. Також у відзиві зазначається, що в результаті проведення прилюдних торгів по примусовому виконанню рішення Севастопольського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11 з предмету іпотеки - торгівельний павільйон не продтоварів з ганками, загальною 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вказане свідчить про задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження. На переконання відповідача, позивач умисно не повідомляє про цю обставину, користуючись ситуацією, яка виникла в нашій країні. Крім того, у відзиві вказується на відсутність звернень ані попередніми кредиторами, ані ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» до суду з позовом до [PERSON] щодо стягнення решти заборгованості, визначеної рішенням Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11 для погашення якої виявилася недостатньою сума коштів, отриманої від реалізації іпотечного майна, що, на думку відповідача, свідчить про те, що вимоги задоволені повністю. Наголошується, що позивачем не доведено, що станом на звернення до суду за [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 4 685 710,36 грн, а такий обов`язок покладається саме на позивача у справі. Крім того, відповідач зауважує, що станом на дату подання позову до суду - 18.03.2021 трирічний строк позовної давності закінчився. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 19.09.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник), укладено Договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК (а.с. 5-8). Відповідно до п 1.1. Договору від 19.09.2008, кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платностті та цільового характеру використання, у сумі 515 000,00 доларів США, зі сплатою 15,0% річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 05.09.2018 (а.с. 5). Згідно з п. 1.2. Договору від 19.09.2008, кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби (а.с. 5). У п. 1.3.1. Договору від 19.09.2008 сторони узгодили, що кредитор укладає з майновим поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «Тонус Інвест» - іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю за погодженням сторін 5 929 200,00 грн, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору складає 1 222 238,26 доларів США 26 центів (а.с. 5). До матеріалів справи позивачем долучено копію Договору № 1 відступлення права вимоги від 26.12.2016 (а.с. 10-15), укладеного між ПАТ «УКРСОЦБАНК» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (Новий кредитор), за змістом якого на умовах цього договору Первісний кредитор зобов`язується передати (відступити) Новому кредитору в повному обсязі Права вимоги за Кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами Реєстрі боржників, а Новий кредитор зобов`язується прийняти та оплатити Права вимоги за вказаними Кредитними угодами в порядку та розмірі, передбачених цим Договором. При цьому позивачем до позову долучено роздруківку Додатку № 2 до Договору відступлення права вимоги № 1 від 26.12.2016 «Реєстр Боржників № 1», яка містить інформацію щодо боржника [PERSON] , проте наявність підписів сторін договору у такому документі не вбачається (а.с. 16). 10.02.2020 між ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» (Фактор) укладено Договір факторингу (а.с. 18-20), за змістом п. 2.1 якого в порядку та на умовах визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої Права грошової вимоги до Боржників за Основними договорами в розмірі та на умовах, передбачених цим Договором, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору. При цьому, позивачем до матеріалів справи долучено копію Додатку № 1 до Договору факторингу від 10.02.2020 (а.с. 1-23), яка містить інформацію щодо боржника [PERSON] із загальним залишком заборгованості за іпотечним кредитом у сумі 760 381,64 грн. З матеріалів справи та Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням від 16.11.2011 Ленінського районного суду міста Севастополя у справі № 2-1531/11 розірвано договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК від 19.09.2008, укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , та звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 4 685 710,36 грн, об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом проведення публічних торгів (а.с. 26-27, https://reyestr.court.gov.ua/Review/19530721) Відповідно до наданої відповідачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 118), вбачається, що підставою виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, № 2380, 06.12.2012, Нікулічев А.М. , ПН Севастопольського МНО. Також до матеріалів справи долучено копії: Додатку № 2 до Договору № 945/095-ДИ5-РК (а.с. 9); Додатку № 1 до Договору факторингу від 10.02.2020 (а.с. 21-23); платіжного доручення № 44 від 20.02.2020 (а.с. 24); платіжного доручення № 51 від 16.03.2020 (а.с. 25); паспорту відповідача (а.с. 28-29); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера відповідачу (а.с. 30); довідки від 10.09.2018 № 0000612927 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 31); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 32); Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с. 33); статуту ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» (а.с. 34-42). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України). Суд зауважує, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», а тому відсутнє підтвердження тих обставин, що ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» станом на 10.02.2020 мало право відступити право вимоги до [PERSON] по договору факторингу на користь ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ». Разом з тим, щодо суті заявлених вимог, суд вважає за можливе зазначити наступне. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) /ст. 610 ЦК України/. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься копія рішення Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11, відповідно до якого між сторонами було розірвано договір кредиту № 945/095-ДИ5-РК та звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 4 685 710,36 грн, об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом проведення публічних торгів. За змістом наданої відповідачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 118), вбачається, що рішення Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.11.2011 у справі № 2-1531/11 - виконано, а об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон не продтоварів з ганками загальною площею 218,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «ФОРТ ІНВЕСТ» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, № 2380, 06.12.2012, Нікулічев А.М. , ПН Севастопольського МНО. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21). З урахуванням наведеного в сукупності та встановлених фактичних обставин справи суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247 цс 18, від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц, провадження № 14-179 цс 18. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено 454,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21.04.2021, що підтверджується квитанцією від 09.12.2021 (а.с. 143). За таких обставин, враховуючи відмову у задоволенні позову, з ТОВ «Генезис фінансової свободи» на користь відповідача підлягає стягненню 454,00 грн судового збору. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У відзиві, зокрема, вказується попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу (не менше 16 000,00 грн). При цьому, в прохальній частині відзиву конкретна сума таких витрат не вказана. Отже, наразі матеріали справи остаточного розміру витрат відповідача на правничу допомогу та доказів на їх підтвердження не містять. Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У судовому засіданні 12.10.2023 представник відповідача зробив заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть надані докази витрат на правничу допомогу. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 5019/1274/11 з огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку. Суд також звертає увагу, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат. Оскільки станом на день винесення даного рішення матеріали справи не містять визначення конкретного розміру та документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування таких судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved