Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

02 березня 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Первісний позов про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , а також стягнення аліментів на утримання дитини з кожного із батьків в розмірі по 1/4 з усіх видів заробітку щомісячно обґрунтований тим, що малолітній [PERSON] знаходиться на обліку Служби у справах дітей по Холодногірському р-ні Департаменти служб у справах дітей ХМР, як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Батьки дитини є тимчасово переміщеними з м. Луганська особами. Дитина навчається у НВК №21, де проявляє агресивну та неадекватну поведінку. Батьки помістили сина на лікування до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» 17.01.2021р., і до вказаного закладу 02.02.2021р. надійшла нотаріально завірена заява від батьків дитини про відмову забрати дитину з закладу охорони здоров`я. Така ж заява надійшла до Департаменту служб у справах дітей ХМР, де батьки зазначають, що психічний стан сина сильно погіршився, він нездатний керувати своєю поведінкою, тому без знаходження під постійним контролем лікарів та надання психіатричної допомоги у медичному закладі, вони не зможуть запобігти діям сина, що можуть бути небезпечними для нього самого та для оточуючих. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2021 року визначено суддю-доповідача Проценка Л.Г. Ухвалою від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 30 квітня 2021 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали через канцелярію суду зустрічну позовну заяву до Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай», треті особи: служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування усиновлення. Відповідачі за первісним позовом подали відзив на позов та з врахуванням його уточнення вони заперечують проти позову про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наявність у малолітнього [PERSON] психічного захворювання, про яке вони не знали та не могли знати на під час усиновлення, що негативно вплинуло на формування негативних стосунків, які склалися між дитиною та батьками, як усиновлювачами, незалежно від їхньої волі, спільне проживання та виконання ними своїх батьківських обов`язків є неможливими. Позивачі за зустрічним позовом просили суд скасувати усиновлення, стверджуючи, що приймаючи рішення щодо усиновлення малолітнього [PERSON] вони не були обізнані в повній мірі про наявність у хлопчика ряду психічних захворювань, які були від них приховані, про які вони дізнались лише після того, як адвокат витребувала з КНП ХОР «ОСБД «Зелений гай» особову справу та медичну документацію дитини. З`ясувалося, що усиновлена дитина страждає на психічну хворобу - доброякісна внутрішньо скоренева гіпертензія - G93.2, інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою - F06.8., про які подружжя не знало підчас усиновлення та не могли цього знати, оскільки ці діагнози були відсутні в матеріалах справи про усиновлення. Наявність такого психічного захворювання не надає можливості батькам виконувати їх батьківські обов`язки. [PERSON] та [PERSON] , забезпечили гідний рівень життя та створили належні для дитини умови, прагнули утворити умови, за яких дитина буде почуватися улюбленою та щасливою: обладнали окрему кімнату, придбали найкращі меблі, іграшки, одежу, багато часу проводили разом, займались спортом, іграми, освітою. Миколу влаштовували в найкращі дитячі садочки та школи, спортивні, танцювальні секції та гуртки: дитячий садочок « [INFO] », « [INFO] », секції дзю-до, футболу, брейк-дансу, спортивних танців, басейн «Гарт», до КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 146 Харківської міської ради». Але за причин агресивної поведінки, схильності до конфліктів, бійок, несоціальних вчинків, скарг учнів та їх батьків, вимушені були відусюди уходити. Батьки також намагались з сином влаштовувати активний відпочинок на спортивних базах Харківщини та найкращих закордонних морських курортах. В умовах відпочинку [PERSON] теж поводив себе неадекватно та агресивно. У побуті [PERSON] під час приступів агресії кричав, погрожував вбити навіть нас, кидався в бійку, ламав меблі, собі спричиняв сильний біль. В таких ситуаціях його дії ставали некерованими та неадекватними. З часом така негативна поведінка ставала лише активнішою, дитина росла та окріпла, має більшу вагу ніж мати [PERSON] та такого ж зросту. У проявах агресії остання відчувала, що син має більшу силу, тому почала його боятись. А після випадку, коли [PERSON] кидався на неї із ножем, мати взагалі боялась залишатись із ним наодинці, оскільки не знала чого від нього чекати в подальшому. Ніякі наші дії та вмовляння дитину не могли заспокоїти. Батькам довелося неодноразово направляти хлопчика на лікування до психіатричних медичних закладів, але лікування не призводило до поліпшення. Отже, стосунки, які формувалися між батьками та сином як усиновлювачами та дитиною з перших днів після її усиновлення можна назвати незалежними від їхньої волі, адже ці стосунки не на всі 100 % визначалися, будувалися, корегувалися, планувалися, заявлялися, приймалися з їхньої волі, впродовж проживання дитини в родині, батьки робили все можливе, щоб дитина мала все необхідне (фізичний та духовний розвиток), але обставини, які не залежать від їхньої волі унеможливлювали подальше проживання дитини разом із нами. Поведінка дитини стала небезпечною не тільки до оточуючих, але й самої матері, тому хлопчика влаштували до профільної психічної лікарні. Відповідачем за зустрічним позовом - Службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації подано відзив на зустрічний позов із запереченнями щодо позовних вимог про скасування усиновлення, посилаючись на те, що усиновлювачі установили контакт з дитиною перед усиновленням, були обізнані про наявність у хлопчика психічних захворювань, так як ознайомлювались під підпис з медичним висновком про його стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток від 17.11.2017, виданий КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня №1 від 17.11.2017, а той факт, що за час перебування [PERSON] в сім`ї його стан та поведінка погіршились, свідчить про невиконання батьками належним чином своїх батьківських обов`язків. Відповідачем за зустрічним позовом - Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай» подано пояснення, які зводяться до незгоди із позовними вимогами про скасування усиновлення обгрунтовуючи це тим, що усиновлювачі [PERSON] та [PERSON] перед усиновленням встановили контакт з дитиною та виявили бажання усиновити, коли дитину забирали, мати власноручно написала, що ознайомлена зі станом здоров`я [PERSON] та поставила свій підпис. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року по цивільній справі № 642/1254/21 повернуто апелянту. Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу [PERSON] , подану адвокатом Беркутою Н.М., задоволено. Ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Постановою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Розпорядженням Голови Верховного Суду №7/0/9-22 від 14.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м.Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави Кузіної Ж.В. від 14 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача та направлено цивільну справу на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2023 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Пашнєва В.Г. Ухвалою від 22 березня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу. Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2023 року зустрічну позовну заява прийнято до розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 29 травня 2023 року, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та третьої особи - за зустрічним [PERSON] підтримала первісні позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у первісній позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним. У ході судового розгляду представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала, у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Окремо добавила, що подружжя [PERSON] після того як у квітні 2021 року ознайомилось із витребуваною адвокатським запитом особовою справою та медичною документацією [PERSON] , зрозумівши, що дитина страждає на психічні захворювання, про які їм не було відомо на час усиновлення, відізвали свої нотаріально засвідчені заяви про згоду на позбавлення їх батьківських прав, вважаючи, що усиновлення має бути скасовано. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , яких суд допитав в режимі відеоконференції, посилались на те, що між ними та сином [PERSON] не склалися стосунки, незалежно від нашої волі. Вони помітили, що [PERSON] страждає на психічну хворобу, згодом з`ясувався діагноз F06.8 - інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою, внаслідок якої у нього трапляються напади агресії. За таких обставин, їхнє спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків стало неможливим. Дитина потребувала постійного контролю лікаря-психіатра чи іншого медичного спеціаліста з надання психіатричної допомоги, що можливо лише в умовах відповідних медичних закладів. Самостійно вони не в змозі були забезпечити належне лікування хлопчика та запобігти його діям, що являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та оточуючих. Представники відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] заперечували проти зустрічного позову, посилаючись на наявність підстав для позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] . Третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст.12, 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , з 2010 року проживають у зареєстрованому шлюбі, своїх власних біологічних дітей не мають, але бажаючи створити повноцінну родину, 18.07.2017 року стали на облік Служби у справах дітей по Основ`янському району міста Харкова як кандидати в усиновлювачі. 23.02.2018 року [PERSON] та [PERSON] відвідали КЗОЗ «Зелений гай», де ознайомились із їх вихованцем [PERSON] , [INFO] . 28.02.2018 року Харківська районна державна адміністрація Харківської області склала висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам малолітньої дитини [PERSON] . Згідно вказаного висновку розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 27.02.2018 року № 156 «Про влаштування малолітнього [PERSON] до державного дитячого закладу» [PERSON] влаштований до закладу для дітей. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 27.02.2018 року № 164 - має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відомостей про близьких родичів, братів та сестер у [PERSON] - не має. З моменту встановлення статусу (27.02.2018 року на 28.02.2018 року - один день) ніхто з близьких родичів малолітнього [PERSON] не відвідував, не цікавився станом його здоров`я. Згідно з медичним висновком про стан здоров`я [PERSON] від 17.11.2017 року за даними медичного обстеження невролога - інші ураження головного мозку G93, психіатр - затримка психічного розвитку, недорозвиток речі F88, F80. Відповідно Міжнародної статистичної класифікації хвороб та проблем, пов`язаних зі здоров`ям 10-го перегляду до G93 відносяться інші порушення головного мозку, до F88 - інші розлади психологічного розвитку, до F80 - специфічні розлади розвитку мовлення та мови. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23.03.2018 року [PERSON] та [PERSON] , усиновлено малолітнього [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] № 4 від 04.01.2013 року, виконаний Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, вказавши батьком дитини - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , в графі прізвище - « [PERSON] » замість « [INFO] », в графі по-батькові - « [PERSON] » замість « [INFO] », в графі народження «місто Харків, Харківська область, Україна» замість «місто Бурштин, Івано-Франківська область, Україна». З травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] прийняли у сім`ю сина [PERSON] , але одразу помітили у нього неадекватність поведінки та агресію, схильність до нехтування правилами поведінки та соціальних норм, до спричинення собі болю та нанесення ушкоджень оточуючим його особам, до демонстрації свого голого тіла. Така поведінка була нетиповою для дитини, але батьки сприймали це реакцією на проживання в інших умовах та намагались виправити. Згідно характеристики з Розвиваючого центру «Почемучки», [PERSON] зарекомендував себе, як імпульсивний, нестриманий хлопчик, швидко реагував на навколишні події, допитливий. Але іноді проявляв агресивну поведінку, яка приводила до конфліктів між ним і дітьми (кидав іграшки, руйнував будови з ігрового матеріалу, кривдив дітей). Увага нестійка, іноді проявляв байдужість до інших. Завдання робив неохайно, неорганізовано. Часто на зауваження педагога, з приводу допущених помилок, сприймав неадекватно, відмовлявся від виконання завдання, проявляючи агресію (псував свою роботу, іноді предмети, які поруч). У відповідності до характеристики, наданої класним керівником 2-А класу КЗ «ХНВК № 21», [PERSON] зарекомендував себе як недисциплінований та неуважний учень. Має навчальні досягнення низького рівня з усіх предметів (рахує у межах 10 на пальцях, читає по складах без розуміння прочитаного). У навчанні потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання, навчається погано, улюблених предметів не має. Повільно запам`ятовує учбовий матеріал. На уроках завжди неуважний, байдужий, частково виконує домашнє завдання. Часто проситься вийти до туалету аби погуляти по школі та уникнути виконання класного завдання. Заважає учням під час навчання: кричить, голосно співає, без дозволу вчителя встає зі свого місця, ходить по класу, забирає та псує особисті речі в однокласників, на зауваження вчителя не реагує або реагує частково. До виконання громадських доручень ставиться недбало та безвідповідально. Правила поведінки не виконує, ігнорує, має порушення дисципліни, схильний до протиправної поведінки. За характером хлопець емоційний, нестриманий. Агресивна поведінка призводить до конфліктів між ним та учнями класу і школи (кидав каміння в однокласницю, вдарив однокласника портфелем по голові, бився з учнями 4 класу на ГПД), у спілкуванні з іншими дітьми часто вживає ненормативну лексику та ненормативні жести. Не вміє адекватно себе оцінювати, має підвищену тривожність та труднощі у спілкуванні, імпульсивний, задиркуватий, неорганізований. Має потребу в увазі з боку дорослих. Вранці приходив до школи в чистому одязі, але за день псував його, до особистих речей ставився неохайно. Батьки приділяли увагу вихованню сина. Підтримували постійний зв`язок з класним керівником щодо успіхів у навчанні та поведінці. Наймали репетитора для виконання домашніх завдань та засвоєння шкільного матеріалу. У присутності учителя батьки з повагою спілкуються з дитиною, цікавилися захопленнями та бажаннями [PERSON] , об`єктивно оцінювали його дії, неодноразово консультувались з психологом для корекції його поведінки, але належного результату це не дало. Підчас проходження [PERSON] лікування в умовах стаціонару КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» у 2020 році мама [PERSON] була занепокоєна його станом. їздила відвідувати кожен день. Постійно відвідувала батьківські збори. Також мати учня брала активну участь в житті школи та класу, організовувала свята у класі ( наймала аніматорів до дня народження сина, на Новий рік та День знань), була членом батьківського комітету. Судом встановлено, що батьки неодноразово звертались за медичною допомогою, наведене підтверджується медичною документацією, а саме: -випискою із медичної карти № 455 від 08.02.2021 року про проходження дослідження 19.07.2018 року в ПП «Нейрон»; -випискою з медичної карти про проходження медичного огляду з 20.08.2019 року по 24.12.2020 року та лікування 04.05.2020 року в ТОВ «Медичний центр «Он клінік Харків»; -випискою з амбулаторної карти про проходження лікування діагнозу -інші змішані розлади поведінки та емоцій в ПНД № 5 з 14.04.2020 року, обстеження та лікування в ОКПЛ № 3, 22.12.2020 року, у зв`язку із погіршенням стану був повторно направлений у ОНПЛ № 3; -випискою № 3234 із медичної картки про проходження стаціонарного лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №5» ХМР, ПНД № 5 з 01.08.2020 року по 04.09.2020 року з діагнозом інші змішані розлади поведінки та емоцій; -консультаційним висновком спеціаліста № 0459 від 25.02.2021 року про огляд лікарем психіатром 13.01.2021 року; -випискою № 205 із медичної карти про лікування в стаціонарі ПНД № 5 з 17.01.2021 року по 05.03.2021 року з основним діагнозом F06.8 - інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою; -санаторно-курортною карткою від 15.03.2021 року із інформацією про основний діагноз: F06.8 - інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичні хвороби. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з тим, що психічний стан здоров`я [PERSON] значно погіршився в силу розладу психічної діяльності, неадекватного усвідомлення оточуючої дійсності, не здатності керувати поведінкою, [PERSON] та [PERSON] відмовились забирати дитину з лікування в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», про що повідомили письмо в нотаріально засвідчених заявах від 24.02.2021 як заклад охорони здоров`я, так і орган опіки та піклування, додатково вказавши про не заперечення щодо позбавлення їх батьківських прав, які згодом відкликали шляхом подання нотаріально засвідчених заяв від 13.05.2021. Адвокатським запитом від 08.04.2021 адвокатом [PERSON] було витребувано з КНП «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай»» копію особової справи та історії розвитку - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] прибув до дитячого будинку 10.02.2014 року як [PERSON] та був вперше усиновлений за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2017 року у справі № 635/1420/17 було оголошено усиновителями, зокрема [PERSON] та його сестри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення відповідно до висновку про стан здоров`я [PERSON] від 22.02.2017 року дитина має дефект міжпредсердної перегородки, ураження нервової системи за діагнозом G98. Згідно заяви [PERSON] , [PERSON] до КЗОЗ ОСБД «Зелений гай» від 29.03.2017 року усиновителі просили провести [PERSON] додаткове обстеження у зв`язку із тим, що під час спілкування з дитиною були виявлені прояви агресії по відношенню до батьків, не реагує на зауваження. Відповідно до листа № 179 від 31.03.2017 року головний лікар Обласного спеціалізованого будинку дитини «Зелений гай» звернувся до головного лікаря Харківського обласного ПНД з проханням провести диспансерне спостереження дитини [PERSON] . Згідно запису в історії розвитку [PERSON] 31.03.2017 року його було оглянуто психіатром та поставлено діагнози: інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою - F06.8, інші розлади психологічного розвитку - F88, порушення активності та уваги - F90.0. У відповідності до заяви колишніх усиновителів [PERSON] та [PERSON] , датована 06.04.2017 року, в якій останні звертаючись до головного лікаря КЗОЗ ОСБД «Зелений гай» просили залишити [PERSON] у групі медико-соціальної реабілітації ОСБД «Зелений гай» у зв`язку з тим, що після проведеного додаткового обстеження дитини встановлені уточнені діагнози, які потребують ретельного нагляду та лікування в дитячого невролога і психіатра за місцем обстеження. Із наявної в матеріалах особової справи [PERSON] позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до Служби у справах дітей Харківської районної облдержадміністрації, КЗОЗ «ОСБД «Зелений гай» про скасування усиновлення [PERSON] від 19.04.2017 року вбачається, що після оголошення рішення суду про усиновлення [PERSON] ( [INFO] ), усиновителі спілкувались із хлопчиком протягом десяти днів та помітили, що він ставав агресивним без причин, не слухався, був надто активний, не сприймав зауваження. Пізніше було проведено обслідування [PERSON] та виявлено, що в нього є ряд захворювань по психічному типу та доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія, про які усиновителям не було повідомлено адміністрацією закладу. Попередні усиновителі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 05.05.2017 року звертались до Харківського районного суду Харківської області із позовом до КЗОЗ «ОСБД «Зелений гай» про скасування усиновлення (справа № 635/2516/17). Дана позовна заява була залишена судом без розгляду 22.06.2017 року на підставі заяви позивачів. Після чого, 11.07.2017 року КЗОЗ «ОСБД «Зелений гай» звернувся із позовом до Галицького районного суду Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (справа № 341/1018/17) По вказаній справі прийнято рішення від 26.10.2017 року про задоволення позовних вимог. Як вбачається з рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] у день отримання усиновителями дітей 07.04.2017 року після додаткового медичного обстеження Миколи Управлінням охорони здоров`я Харківської ОДА за направленням обласного невролога влаштовано в групу медико-соціальної реабілітації КЗОЗ «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай». Згідно, наявного в матеріалах особової справи [PERSON] , листа головного лікаря КЗОЗ ОСБД «Зелений гай», адресованого начальнику у справах дітей Харківської районної державної адміністрації № 337 від 23.06.2017 року, адміністрація дитячого закладу просила надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , які відмовились забирати хлопчика, аргументуючи це тим, що після додаткового обстеження у дитини виявилися інші діагнози, про які вони не знали. Отже, у зв`язку із наявним у [PERSON] психічними захворюваннями, які було приховано від його попередніх усиновителів, останні відмовились забирати хлопчика, коли вже було наявне рішення суду про його усиновлення, подали відповідний позов до суду про скасування усиновлення, але в подальшому вирішили залишити цей позов без розгляду і були позбавлені батьківських прав. Згідно висновку про стан здоров`я [PERSON] на 05.04.2017 року невролог ставив діагноз: доброякісна внутрішньо скоренева гіпертензія - G93.2, психіатр: інші розлади психологічного розвитку - F88, інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою - F06.8, порушення активності та уваги - F90.0. Із наведеними діагнозами дитину було поставлено на диспансерний облік 07.04.2017 року та з цього часу до 09.03.2018 року йому було призначено курс реабілітації, що вбачається з історії розвитку [PERSON] . Згідно історії розвитку дитини - [PERSON] № 29/2014 дитина перебувала під постійним наглядом невролога з самого початку його перебування в КЗОЗ «ОСБД «Зелений гай» - 11.02.2014 року. З 18.07.2016 року [PERSON] вперше було призначено Сонапакс, який призначається при психічних та емоційних порушеннях, що супроводжуються страхом, тривожністю, збудженням; у психіатричній практиці: гостра та підгостра шизофренія, органічні психози, психомоторне збудження, маніакально-депресивні стани, неврози, синдром алкогольної абстиненції, психічні розлади поведінки дітей, збуджений стан у пацієнтів літнього віку. Вказаний медичний препарат [PERSON] призначався до його усиновлення подружжям [PERSON] , що підтверджується записами невролога. З цих записів вбачається, що у день, коли усиновителі Корчикови вперше познайомились із [PERSON] - 23.02.2018 року, він приймав, призначений йому 20.02.2018 року [PERSON] та [PERSON] , який є антидепресантом та призначається при тяжкій депресії, особливо з характерними ознаками тривоги, збудження та розладів сну; депресивних станах у хворих на шизофренію у комбінації з нейролептиком для попередження загострення галюцинацій і параноїдної манії. Згідно записів невролога про огляд [PERSON] , як на час подання документів про його усиновлення нами, так і на час постановлення судового рішення про усиновлення - 23.03.2018 року, навіть у квітні 2018 року, перед передачею дитини усиновлювачам, діагнози доброякісної внутрішньочерепної гіпертензії, а також інших уточнених психологічних розладів, зумовлених пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою не були скасовані, відповідний анамнез зберігався, лікування наведеними вище лікарськими засобами продовжувалось. Разом із тим, батьків не було повідомлено про наведені психічні захворювання наявні у [PERSON] та не було повідомлено про необхідність продовження приймання призначених неврологом лік. Протилежне відповідачами за зустрічним позовом не доведено. Таким чином, суд вважає, що про наявність у Миколи доброякісної внутрішньочерепної гіпертензії, а також інших уточнених психологічних розладів, зумовлених пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою, органом опіки та піклування, а також обласним спеціалізованим будинком дитини «Зелений гай» було замовчано. З системного аналізу вищезазначених фактів суд приходить до переконання, що [PERSON] страждає на психічну хворобу, яка проявляється агресією, про що було відомо органу опіки та дитячому будинку з 2014 року, коди ця дитина поступила до закладу, однак про цей діагноз не було повідомлено усиновлювачів у 2017 році, тому вони звернулись із позовом до суду про скасування усиновлення із наведених підстав, після чого домовились вирішити це питання шляхом позбавлення їх батьківських прав. Однак, психічне захворювання хлопчика нікуди не подівалося. Відповідно до медичної документації 07.04.2017 року [PERSON] , [INFO] було взято на диспансерний нагляд у зв`язку із діагнозом доброякісна внутрішньочерепна лікворна гіпертензія І ст., інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою та ін. Підчас систематичних оглядів психіатра чи невролога у [PERSON] постійно спостерігались агресія та встановлене психічне захворювання продовжувало діагностуватись також протягом 2018 року та на час всиновлення нами цієї дитини. Такі психічні захворювання, про які батьки [PERSON] та [PERSON] не знали, негативно впливали на їх з [PERSON] стосунки, хоча вони робили все можливе для поліпшення здоров`я та розвитку дитини. Отож, убачається в наведених обставинах причина й наслідок погіршення стану психічного здоров`я між членами сім`ї [PERSON] , що в свою чергу завжди ускладнює належне виконання батьками своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що [PERSON] , [INFO] , страждає невиліковною хворобою, про що батьки, як усиновлювачі, не знали і не могли знати на час усиновлення. Необізнаність про психічне захворювання та не проведення необхідного систематичного лікування, призвело до погіршення стану здоров`я хлопчика, а також неможливості реалізації батьками своїх батьківських обов`язків. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до частин першої-четвертої, шостої, сьомої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно з частинами 4-5 ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Пунктами 2, 3 статті 238 СК України встановлено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини 3 ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Згідно зі ст. 241 СК України після набрання чинності рішенням суду орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Належним органом, повноважним внести вказані судом зміни, є третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Пунктом 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з пунктами 1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27.11.2008 р., ратифікованої Верховною Радою України 15.02.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Як роз`яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Однією з головних умов скасування усиновлення на підставі п.2 ч.1 ст. 238 СК України є те, що усиновлювачі не знали і не могли знати про вказану хворобу дитини під час усиновлення. Скасування такого усиновлення залежить від волі усиновлювача, і суд не в праві відмовити в позові, посилаючись на те, що таке скасування усиновлення не в інтересах дитини. За змістом п.3 ч.1 ст. 238 СК України наявність між усиновлювачем та усиновленим стосунків, які роблять неможливим їхнє спільне проживання та виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, за умови, коли це сталося незалежно від волі усиновлювача, і такі обставини беззаперечно встановлені судом, усиновлення має бути скасоване, оскільки за таких обставин примусове по суті збереження сім`ї може суттєво зашкодити не тільки інтересам усиновлювача та іншої її дитини, а й правам та інтересам дитини, щодо якої вирішується спір. Натомість скасування усиновлення за обставин, що склалися, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі № 445/1559/18. Ураховуючи найвищі інтереси усиновленого [PERSON] , [INFO] , враховуючи наявність у нього психічного захворювання, про яке ми не знали та не могли знати на підчас усиновлення, що негативно вплинуло на формування негативних стосунків, що склалися між ним та нами, як усиновлювачами, незалежно від нашої волі, спільне проживання та виконання нами своїх батьківських обов`язків є неможливими. Усиновленій дитині постійно буде психологічно дискомфортно в середовищі, більш розвиненому за неї в морально-вольовому, культурному, загально-ерудованому сенсі, що й надалі викликатиме в дитини негативні й навіть агресивні реакції. Дитина повинна розвиватися в середовищі, їй подібному, сприятливому до її позитивних реакцій та повільного екстенсивного, в даному випадку, її розвитку. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, наводячи обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшов об`єктивне підтвердження факт того, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Згідно зі ст. 11 зазначеного Закону органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905. Відповідно до п.п. 3, 7, 18 вказаного Порядку визначено, що усиновленню підлягають діти, які перебувають на відповідному обліку дітей, які можуть бути усиновлені, що здійснюється службами у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад за місцем походження дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, уповноваженим органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань дітей, службами у справах дітей обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та Мінсоцполітики. Діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти, батьки яких дали згоду на усиновлення, беруться на місцевий облік службою у справах дітей за місцем їх походження протягом місяця після виникнення підстав для усиновлення. Діти знімаються з місцевого, регіонального та централізованого обліку в разі їх усиновлення та поновлюються на місцевому, регіональному та централізованому обліку в разі визнання усиновлення недійсним; скасування усиновлення, тощо. Згідно зі статтею 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема, і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому стабільними, незмінними повинні бути насамперед самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Відповідно до частини першої статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що всі зібрані по справі докази в їх сукупності вказують на те, що усиновлена дитина страждає на психічну хворобу - доброякісна внутрішньо скоренева гіпертензія - G93.2, інші уточнені психологічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою - F06.8, про яку [PERSON] та [PERSON] не знали підчас усиновлення та не могли цього знати, оскільки ці діагнози були відсутні в матеріалах справи про усиновлення. Наявність такого психічного захворювання не надає можливості батькам виконувати батьківські обов`язки, що у свою чергу суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання та може нашкодити. Разом з тим, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В своїй первісній позовній заяві Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради посилається, зокрема, на те, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Проте, будь яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про винну поведінку [PERSON] та [PERSON] щодо дитини, або даних про те, що до них раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, за весь час проживання усиновленого у родині, матеріали справи не містять. Навпаки в матеріалах справи присутні докази піклування батьків за дитиною. На думку суду, позивач за первісним позовом не довів належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що в діях присутня винна поведінка усиновлювачів, тому суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не підлягає до задоволення, оскільки є не доведеним, а факт того, що батьки не забрали дитину з медичного закладу не свідчить про їх винну поведінку щодо малолітнього [PERSON] . Отже, суд на підставі належним чином оцінених доказів, вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачів за первісним позовом батьківських прав, відсутні, а факт позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. При цьому, позивачем за первісним позовом не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та їх винної поведінки. Таким чином, суд приходить висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задовольняє зустрічний позов, разом із внесенням змін до актового запису та передачу під опіку неповнолітнього [PERSON] (до усиновлення [PERSON] ), [INFO] . Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Outcome: approved