Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить розірвати шлюб, який зареєстрований 04 жовтня 2016 року, Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 507, залишити їй прізвище « [PERSON] » та залишити проживати із нею малолітню доньку [PERSON] . Ухвалою від 14 липня 2023 року провадження у справі було відкрито, справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження, а перше судове засідання було призначено на 14 серпня 2023 року о 09 годину 30 хвилин. Останній раз суд відклав розгляд справи на 13 жовтня 2023 року о 09 годині 45 хвилин. Відповідач подав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору, як і позивачка, просив за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Під час спільного проживання у неї з відповідачем не склались відносини, відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, тож шлюб слід розірвати. Що стосується дитини, то оскільки вона постійно проживає із нею її місце проживання слід визначити за місцем проживання матері, тобто із нею. Позиція відповідача. Подав заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнав в повному обсязі. Позиція третьої особи. Орган опіки та піклування подав суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. З якого вбачається, що [PERSON] не дбав про покращення матеріального становища сім`ї, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки і скандалив, тому з січня 2022 року подружжя не проживає разом. На даний час сімейні стосунки між громадянами припинені і спільне господарство не ведеться, сім`я остаточно припинила своє існування. Саме мама дитини постійно займається доглядом та утриманням своєї дочки, проживає разом з нею та забезпечує усім необхідним. Дівчинка відвідує старшу групу Коломийського дошкільного закладу освіти № 17 «Калинка». В них хороші взаємовідносини, мама сумлінно виконує свої батьківські обов`язки. Батько дівчинки не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дочки, не цікавиться її станом здоров`я, не спілкується, матеріально і фінансово не допомагає. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу за рішенням суду та визначити місце проживання дитини із нею, що дійсно відповідає її найвищим інтересам, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їхньої дитини відсутні, суд вважає, що позов, в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини із матір`ю, підлягає задоволенню. При цьому суд відзначає, що зважаючи на відомості висновку органу опіки та піклування та визнання позову відповідачем, а також вік дитини, суд не бачить необхідним викликати дитину до суду аби не заподіювати їй стресу. Позовні вимоги, в частині залишення позивачу, після розірвання шлюбу, права і надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] », задоволенню не підлягають, у зв`язку із наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку. І суд не бачить наявності спору у позивачки з будь-якою особою з приводу реалізації нею вказаного немайнового права. А тому, вона не підлягає захисту у даний момент. Таким чином,

Outcome: partial