Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 липня 1982 року, однак їхнє подружнє життя останнім часом погіршилось через зловживання чоловіком алкогольними напоями. Будучи в стані алкогольного сп`яніння чоловік стає агресивним, влаштовує сварки, погрожує їй фізичною розправою. Також заявник вказує, що вона щодня зазнає психологічного тиску зі сторони чоловіка. 07 жовтня 2023 року інспектором РУП ГУНП у Волинській області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , оскільки останній вчинив домашнє насильство щодо дружини психологічного, фізичного та економічного характеру, а саме: ображав, погрожував розправою, шарпав, штовхав та виганяв її з дому. Терміновим заборонним приписом до кривдника [PERSON] було застосовано такі заходи: зобов`язання залишити спільне місце проживання постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Заявник повідомляє, що [PERSON] протягом дії термінового заборонного припису інколи порушував застосовані до нього заходи. З огляду на вказані обставини, враховуючи вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, а також ураховуючи наміри кривдника, які він висловлює у погрозах, [PERSON] вважає себе жертвою домашнього насильства, в зв`язку з чим вона потребує захисту, передбаченого Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». \~ \~ \~ \~На підставі наведеного заявник просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, покласти на нього такі обов`язки: заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , а також до інших місць частого відвідування [PERSON] строком на 6 місяців; заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб строком на 6 місяців. Ухвалою судді від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, суду пояснила, що [PERSON] систематично вчиняє відносно неї насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: голосно стукає по квартирі, може побити посуд, коли чоловік перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то може поводитись агресивно, а тому вона боїться залишатись з ним наодинці в квартирі. Заявник вважає, що [PERSON] треба лікуватись від алкозалежності, але вона не знає як його до цього спонукати. Заявник просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , оскільки жодні інші заходи не допоможуть їй захиститись від кривдника. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви заперечив, суду пояснив, що заявниця вчиняє щодо нього дії провокативного характеру, шляхом створення постійних конфліктних ситуацій у сім`ї, висуває йому звинувачення про зраду, алкоголізм. Також вказав, що не порушував наявного в матеріалах справи термінового заборонного припису стосовно кривдника, декілька раз відвідав під час його дії місце проживання [PERSON] для того щоб забрати особисті речі та взяти продукти харчування, але такі відвідини відбулись виключно з дозволу [PERSON] . Також [PERSON] звертає увагу, що у них двокімнатна квартира і він не заперечує, щодо того щоб заявниця встановила замок до своєї кімнати, а він жив у іншій. Заслухавши заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення за таких підстав. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, що не заперечувалось самими сторонами та вбачається із копії 7-ї сторінки паспорта заявниці (а. с. 4 зворот). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 01 жовтня 2004 року (а.с. 7 - 8). Згідно наявної в матеріалах справи копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 377588 від 07 жовтня 2023 року у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства психологічного, фізичного та економічного характеру відносно дружини [PERSON] , що мало місце 07 жовтня 2023 року близько 09:00 за адресою: [ADDRESS] та проявилось у словесних образах, погрозах фізичною розправою, обзиваннях, штовханні та вигнанні з помешкання, [PERSON] було, згідно вказаного припису, зобов`язано залишити місце проживання [PERSON] , заборонено входити та перебувати в місці проживання [PERSON] , заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Судом було надано оцінку наявному в матеріалах справи терміновому заборонному припису стосовно кривдника серії АА № 377588 від 07 жовтня 2023 року в сукупності із наданими в судовому засіданні поясненнями, суд вважає, що такий припис не може слугувати підставою для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, оскільки терміновий заборонний припис [PERSON] порушений не був, відвідини свого помешкання [PERSON] відбулось з дозволу [PERSON] виключно з метою забрати свої речі і продукти харчування. Крім того, судом згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, не здобуто доказів порушення [PERSON] вказаного вище термінового заборонного приписи стосовно кривдника серії АА № 377588 від 07 жовтня 2023 року. Суд в ході розгляду даної справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку, що в у даному випадку наявний сімейний конфлікт між сторонами. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України),\~\~а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію\~\~і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19). Крім того, суд вважає, що варто звернути увагу на схожі за своїм правовим змістом обставини у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21 де вказано, що саме по собі звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою відносно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У даному ж випадку сам по собі терміновий заборонний припис відносно кривдника може свідчити лише про наявність виключно певної конфліктної ситуації у певний конкретний момент, а не про постійний та послідовний характер дій [PERSON] , направлений на вчинення насильницьких дій, які можна кваліфікувати, як сімейне насильство і відповідно здійснити пропорційне втручання у його права і свободи. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Проте, всупереч зазначеним вимогам закону будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] систематично вчиняє відносно [PERSON] психологічне, фізичне чи економічне насильство остання суду не надала. Наявний в матеріалах справи терміновий заборонний припис свідчить про наявність конфлікту між подружжям [PERSON] у певний конкретний момент, однак такий припис не може бути доказом систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно дружини. Суд зауважує, що сварки, непорозуміння між сторонами свідчать про наявність конфлікту, та не підтверджують факту вчинення заінтересованою особою психологічного чи іншого насильства. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису. Суд вважає, що заявник [PERSON] не подала доказів про вчинення щодо неї домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а отже в задоволенні її заяви слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed