Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 07 вересня 2021 року, просив стягнути з [PERSON] вартість відновлювального ремонту, враховуючи виплачені страхові суми, - 112 432, 11 грн, витрати, пов`язані з складанням звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу у сумі 800, 00 грн, витрати, пов`язані з послугами евакуатора, що складають 3 445, 00 грн, витрати на послуги по зберіганню пошкодженого автомобіля - 4 500, 00 грн, витрати на послуги таксі - 1 800, 00 грн, втрачений заробіток за три місяці непрацездатності, згідно з ст. 1195 Цивільного кодексу України, - 16 277, 00 грн, компенсацію моральної шкоди - 55 000, 00 грн та понесені судові витрати - 10 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 червня 2016 року, за участі транспортного засобу Skoda Octavia (реєстраційний номер [NUMBER] ), належного позивачеві, та Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер [NUMBER] ), власником якого є відповідач, автомобіль позивача з вини відповідача зазнав механічних пошкоджень. До страхової компанії було подано заяву про виплату страхового відшкодування 45 000, 00 грн, однак вартість відновлювального ремонту становить 207 432, 11 грн, тому з відповідача позивач бажає стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 162 432, 11 грн, а також оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу у сумі 800, 00 грн. Відповідач частково визнав позов, а саме у частині витрат, пов`язаних з послугами евакуатора у сумі 3 445, 00 грн, витрат за послуги по зберіганню пошкодженого автомобіля у сумі 4500, 00 грн, витрат на послуги таксі у сумі 1 800, 00 грн, компенсації моральної шкоди - 15 000, 00 грн. В решті вимог позову просив залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач не зазначив у позовній заяві розрахунку заявленого розміру моральної шкоди, не вказав, якими доказами це підтверджується. Також заявлено позовну вимогу про стягнення втраченого заробітку у сумі 16 227, 00 грн, не надавши належних доказів, якщо позивач під час тримісячного лікування був працевлаштований, то він отримував виплати по непрацездатності, а якщо був безробітним, то втрачений заробіток розраховується з розміру мінімальної заробітної плати, яка у 2016 році становила 1 450, 00 грн. Позивач не надав суду належних доказів того, що завдана йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода становить 207 432, 11 грн. Звіт № 58/06/16 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу у сумі 207 432, 11 грн складено ФОП [PERSON] з порушенням чинного законодавства без повідомлення про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, без врахування вартості ліквідних залишків транспортного засобу, а саме з порушенням п. 7.17, 7.18, 7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, в яких зазначено, якщо вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відповідач наголошує, що такий звіт не є належним доказом у справі та не підтверджує розмір майнових збитків у сумі 207 432, 11 грн. Окрім цього, позивач умисно перешкоджав експерту у проведенні експертного дослідження по встановленню утилізаційної вартості пошкодженого автомобіля шляхом ненадання експерту необхідного об`єкта дослідження, без чого провести експертизу було неможливо, внаслідок чого, відповідно до приписів ст. 109 ЦПК України, підлягає відмовленню позивачеві у визнанні факту нанесення йому матеріальної шкоди у вказаній сумі. Як вказав відповідач, позивач намагається стягнути з відповідача повну ринкову вартість належного йому автомобіля станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди і категорично відмовлявся передати відповідачеві залишки автомобіля у разі оплати відповідачем повної ринкової вартості пошкодженого автомобіля у сумі 207 432, 11 грн. Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції позивач постійно ухилявся від оцінки ліквідних залишків пошкодженого автомобіля, так як його авто отримало незначні ушкодження, вже відремонтований і позивач користується ним протягом п`яти років до теперішнього часу і додатково вимагає відшкодувати йому повну ринкову вартість транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто намагається притягнути відповідача до подвійної юридичної відповідальності у порушення ст. 61 Конституції України. Також, як зазначив позивач, у матеріалах кримінального провадження наявна копія висновку експерта № ED-1709-3-689.17 від 15 березня 2017 року, згідно з яким [PERSON] у момент скоєння ДТП порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, умисно значно перевищивши дозволену швидкість руху транспортного засобу, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із скоєнням ДТП. У вказаному висновку експерта є примітка про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, тобто кий є належним доказом у справі. Необхідність визначення розміру заданої позивачеві шкоди з врахуванням ступеню вини кожного учасника ДТП підтверджується судовою практикою, зокрема у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18. Також у своїй заяві про часткове визнання позову від 18 жовтня 2023 року відповідач визнав позов і у частині стягнення втраченого заробітку у розмірі 1 014, 93 грн, а свої заперечення проти решти вимог доповнив, вказавши, що позивач відновив пошкоджений автомобіль, експлуатує його й укладає договори цивільної відповідальності водія в УСК «КНЯЖА», що є доказом використання позивачем авто. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у кримінальному провадженні №12016100060004025 відносно [PERSON] скасовано у частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд цивільного позову у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства /т. ІІ а. с. 11-27, т. ІІІ а. с. 96-100 матеріалів судового провадження № 757/63473/16-к/. 28 травня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 31 травня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 32-33/. 07 вересня 2021 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, зобов`язав позивача надати повний текст звіту № 58/06/16 від 14 червня 2016 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспорту, а також ухвалив витребувати матеріали кримінального провадження № 757/63473/16-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України /а. с. 51-52, 53/. 23 вересня 2021 року відділом організаційного забезпечення з розгляду кримінальних справ передано матеріали кримінального провадження № 757/63473/16-к /а. с. 122/. 07 жовтня 2021 року стороною відповідача у судовому засіданні заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, в мотивування якої вказано, що позивач намагається стягнути з відповідача повну ринкову вартість належного йому автомобіля станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди і категорично відмовляється передати відповідачу залишки автомобіля у разі оплати відповідачем позивачу повної ринкової вартості пошкодженого автомобіля в сумі 207 432, 11 грн. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої, згідно із змінами, внесеними постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, постановлено питання: яка дійсна вартість колісного транспортного засобу Skoda Octavia (реєстраційний номер [NUMBER] ), який належав на праві власності [PERSON] , після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07 червня 2016 року? /а. с. 154-160/. 01 червня 2023 року матеріали цивільної справи експертною установою повернуто до суду без виконання ухвали суду про призначення експертизи із повідомленням про неможливість надання висновку від 24 травня 2023 року № 3910/23-54 з тих підстав, що досліджуваний транспортний засіб або його кольорові фотознімки у пошкодженому стані в оригінальному цифровому форматі не було надано експерту, а чорно-білі і диск, який містить відео моменту аварії, що містяться у матеріалах справи, не надають можливості провести дослідження /а. с. 181, 182-183/. 07 червня 2023 року ухвалою суду у справі поновлено провадження, призначено підготовче судове засідання /а. с. 184-185/. 15 серпня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /а. с. 191-192/. 26 вересня 2023 року відповідач у судовому засіданні подав заяву про часткове визнання позовних вимог /а. с. 194-196/. 26 вересня 2023 року у судовому засіданні під час з`ясування обставин справи позивач визнав, що знаходився на лікарняному 21 день, тому погодився на відшкодування втраченого заробітку за цей період, а не за три місяці непрацездатності, як просив у позовній заяві. 18 жовтня 2023 року у судовому засіданні відповідач знову подав заяву про часткове визнання позовних вимог. У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, наведених у позові, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні, визнавши позов у частині, вимогу про стягнення суми у розмірі 112 432, 11 грн як відшкодування матеріальної шкоди - вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, не визнали й просили відмовити. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 07 червня 2016 року, близько 18:10 год., [PERSON] керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer» (реєстраційний номер [NUMBER] ), рухаючись вказаним транспортним засобом по проїзній частині вул. В. Тютюнника зі сторони вул. Академіка Філатова, у напрямку вул. Є. Ґедройця у м. Києві по другорядній дорозі. Перед проїздом нерегульованого перехрестя з нерівнозначними дорогами невчасно побачив автомобіль «Skoda Oktavia» (реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Ковпака, по головній дорозі та не дав дорогу вказаному транспортному засобу, у результаті чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок зіткнення водію автомобіля «Skoda Oktavia» (реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] завдано тілесних ушкоджень, а саме, згідно з висновком експерта № 1233/Е від 19 серпня 2016 року у [PERSON] виявлено закриту травму лівого променево-зап`ясткового суглобу у вигляді перелому шиловидного відростка ліктьової кістки, яка за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчили про те, що спричинені вони дією тупого предмету, й могли утворитися у термін вказаний у постанові, тобто 07 червня 2016 року при транспортній травмі. Порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебуває у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, з виникненням згаданої дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Вироком суду у справі № 757/63473/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, без позбавлення права керування транспортними засобами. Водночас звільнено [PERSON] від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Стягнуто з [PERSON] в дохід Держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, на проведення автотехнічної експертизи № 264/ікт-694ат від 24 листопада 2016 року у сумі 4 233, 92 грн /т. ІІІ а. с. 59-61 матеріалів судового провадження № 757/63473/16-к/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої і другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 Цивільного кодексу України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 Цивільного кодексу України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). У відповідності до положень частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України). Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України, обставини справи у частині того факту, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, винним у якій визнано [PERSON] , встановлені у вироці Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у кримінальному провадженні №12016100060004025, у тій частині, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, є обов`язковими для суду при постановлені судового рішення. Відповідно до пп. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пп. 1, 2 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Також положеннями ст. 24 вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до положень статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - недотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Згідно з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стороною позивача не надано доказів та розрахунку заявленого розміру втраченого заробітку, однак відповідач позов у цій частині визнав на суму у розмірі 1 014, 93 грн. Відповідач у своїх заявах від 26 вересня 2023 року і 18 жовтня 2023 року визнав позов у частині стягнення суми витрат на послуги таксі - 1 800, 00 грн, суми витрат на послуги по збереженню пошкодженого автомобіля - 4 500, 00 грн, суми витрат, пов`язаних з послугами евакуатора - 3 445, 00 грн, суми витрат, пов`язаних із складенням звіту про оцінку вартості збитку - 800, 00 грн, тому, враховуючи, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності їх визнання, у частині вказаних вимог позов задовольняє. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другою ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як передбачено частиною третьою ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Так, позивач обґрунтовував вимогу відшкодування йому завданої моральної шкоди тим, що вона полягає у негативних для позивача наслідках немайнового характеру, зокрема, в емоційних переживаннях від пошкодження майна, у неможливості його використовувати за призначенням протягом тривалого часу, що створювало додаткові незручності і вимагало додаткових зусиль, змінювало звичний спосіб життя. За весь час, з моменту дорожньо-транспортної пригоди і до звернення до суду відповідач, із слів позивача, жодного разу не поцікавився станом здоров`я позивача, станом пошкодженого автомобіля та не вибачився за те, що скоїв. Такі обставини хвилюють позивача та посилюють його моральні страждання. Осягнути у повній мірі моральні страждання, пов`язані з ушкодженням мого здоров`я, а тим більше оцінити у грошовому виразі важко. Враховуючи перераховані вище фактори, компенсацію за заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 55 000, 00 грн. Відповідач визнав позов у частині суми компенсації моральної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн. З огляду на вищенаведене, суд вважає за доцільне задовольнити позов у частині стягнення суми компенсації моральної шкоди, зменшивши суму до 20 000, 00 грн, що є співмірним понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної дорожньо-транспортної пригоди знаходять своє вираження у його морально-психологічному, емоційному навіть через тривалий проміжок часу. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Щодо позову [PERSON] у частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди - вартості відновлювального ремонту, суд виходить з наступного при ухваленні рішення. Судом встановлено, що транспортний засіб «Skoda Octavia» (реєстраційний номер [NUMBER] ), що належить [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON] був механічно пошкоджений. Також встановлено, що свій транспортний засіб «Skoda Octavia» (реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] відремонтував і використовує, що підтверджується тим, що його цивільно-правова відповідальність як власника забезпечена ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-4350736, строком з 28 серпня 2023 року по 27 серпня 2024 року. Окрім того, для проведення експертизи транспортний засіб або його кольорові фотознімки у пошкодженому стані в оригінальному цифровому форматі позивач не надав експерту, а чорно-білі і диск, який містить відео моменту аварії, що містяться у матеріалах справи, не надають можливості провести дослідження, у зв`язку із чим матеріали цивільної справи експертною установою повернуто до суду із повідомленням про неможливість надання висновку від 24 травня 2023 року № 3910/23-54. В обґрунтування свого позову у частині стягнення суми відшкодування збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу позивач посилався на висновок звіту № 58/06/16 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, підготовленого ФОП [PERSON] 14 червня 2016 року на замовлення [PERSON] /а. с. 6/. Відповідач, заперечуючи проти позову у цій частині, аргументував тим, що оцінювач не вказав про власну обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, склав його без врахування пунктів 7.17, 7.18, 7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, в яких зазначено, якщо вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Так, у постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що надання стороною у справі висновку експерта без повідомлення про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та невстановлення у висновку утилізаційної вартості КТЗ відповідно до Методики, не відповідають вимогам законодавства України, а тому є неналежними доказами у справі, що підтверджують розмір майнових збитків. Також аналогічної позиції дійшла Велика Палата у постанові від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18, зазначивши, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Відтак висновок оцінювача ФОП [PERSON] № 58/06/16 від 14 червня 2016 року не містить вказівки, що він був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тому суд відхиляє такий висновок як неналежний і недопустимий доказ заявленої у позові вартості відновлювального ремонту, враховуючи виплачені страхові суми, - 112 432, 11 грн і відмовляє у задоволенні позову у цій частині /а. с. 72-78/. Отже, позов у частині вимог про стягнення вартості відновлювального ремонту не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки жодних доказів понесення судових витрат збоку позивача матеріали справи таких не містять, суд відмовляє у відшкодуванні суми у розмірі 10 000, 00 грн, заявленої як судові витрати. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial