Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

06 червня 2023 року позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 491039095 у розмірі 35167,18 гривень та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 26 липня 2023 року. Цією ж ухвалою суду було запропоновано позивачу до першого судового засідання надати суду та відповідачеві належної якості докази (копії додатків до позовної заяви). Позивач у встановлений судом строк не надав належної якості копії доказів, що додавалися ним до позовної заяви. Представник позивача у судове засідання 26.07.2023 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився. Поштове відправлення (конверт) з ухвалою суду від 08 червня 2023 року та копією позовної заяви з додатками повернувся до суду з довідкою про причини повернення/досилання з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою». Ухвалою суду від 26 липня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 10 жовтня 2023 року, повторно запропоновано позивачу надати суду та відповідачу належної якості докази (копії додатків до позовної заяви) протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали. Здійснено повідомленням відповідача про розгляд справи шляхом розміщення на вебсайті «Судова влада України» оголошення про призначення справи до розгляду. Представник позивача у судове засідання 10.10.2023 не з`явився, через електронний суд 09.10.2023 подав клопотання про скерування копій доданих до позовної заяви матеріалів у належній якості, а також доказів скерування відповідних копій відповідачеві. Відповідач [PERSON] у судове засідання 10.10.2023 не з`явився, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-4) Позовна заява обґрунтована тим, що 30.10.2020 відповідач [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту №491039095 (надалі по тексту рішення - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором становить 35167,18 гривень. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів «АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування «АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». З метою досудового, добровільного врегулювання спору 04.12.2023 на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідач залишив без реагування. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 11, 526, 536, 546, 549, 550, 553, 554, 610, 611, 624, 626, 627, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1069, 1070 ЦК України та п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин». Позиція відповідача Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Фактичні обставини справи, встановлені судом 30.10.2020 відповідач [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» (змінене найменування - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») угоду про надання кредиту № 491039095, відповідно до якої відповідачу надається кредит у розмірі 28 293,57 гривень, фіксована процентна ставка - 39,90% річних, строком на 60 місяців, з датою повернення кредиту до 02.11.2025 (а.с. 5). 30.10.2020 відповідачем було подано заяву АТ «Альфа Банк» про закриття карткового рахунку та припинення дії карт до нього (а.с. 6). Також відповідачем 30.10.2020 було подано клопотання до АТ «Альфа Банк» про укладення договору про реструктуризацію заборгованості, що утворилася за договором № 630814717, у розмірі 28293,56 гривень строком на 60 місяців (а.с. 7). Відповідно до меморіального ордеру від 02 листопада 2020 року № 3569738 відповідачу було видано грошові кошти у сумі 28293,57 гривень з призначенням платежу: надання кредиту за кредитним договором № 491039095 від 30.10.2020 (а.с. 12), що також підтверджується випискою по особовим рахункам з 30.10.2020 по 22.01.2023, сформованою відповідачем 06.03.2023 (а.с.13). У подальшому 20.04.2023 позивачем було відправлено на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу від 12.04.2023 щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 28), що підтверджується копією фіскального чеку та списком згрупованих відправлень (а.с. 25, 30). Відповідач вимоги про дострокове погашення кредиту перед позивачем не виконав, доказів погашення кредиту до суду не надав. За розрахунком позивача, складеного позивачем станом на 22.01.2023 (а.с. 11), загальна заборгованість за кредитним договором складає 35167, 18 гривень, у тому числі: -заборгованість за кредитом - 25364,13 гривень; -заборгованість по відсотках - 9803,05 гривень. Застосовані судом норми права Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1-2 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 1-2 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між АТ «Альфа Банк» (змінене найменування - АТ «СЕНС БАНК») та відповідачем [PERSON] 30.10.2020 було укладено у простій письмовій формі угоду про надання споживчого кредиту № 491039095 (кредитний договір). Відповідно до укладеного кредитного договору відповідачу було надано кредит у сумі 28293,57 гривень строком на 60 місяців до 02.11.2025. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останньому кредитні кошти у сумі 28293,57 гривень , що підтверджується меморіальним ордером та випискою по особовим рахункам відповідача. Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів); розмір процентів за користування кредитними коштами тощо . Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені договором. Відповідач здійснив часткове погашення кредиту. Доказів проведення повного розрахунку за отриманий кредит матеріали справи не містять. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, встановлений умовами кредитного договору кредитні кошти у не повернув. За розрахунок позивача заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 22.01.2023 становить 35167,18 грн, у тому числі: тіло кредиту - 25364,13 грн та проценти за користування кредитними коштами - 9803,05 грн. Відповідач наведене позивачем не спростував, доказів погашення кредиту не надав. Отже, надані позивачем докази у своїй сукупності дозволяють суду виснувати, що відповідач отримав кредитні кошти у заявленому позивачем обсязі. Доказів же погашення заборгованості матеріали справи не містять. Суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві, та уважає, що розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, відповідає умовам кредитного договору. Відповідач же наведене у позовній заяві не спростував, своїм правом на подання до суду контррозрахунку заборгованості не скористався, доказів сплати заборгованості за кредитним договором або належних доказів на спростування отримання кредиту до суду не надав, тому суд позовні вимоги позивача задовольняє, оскільки уважає їх обґрунтованими та доведеними доказами, що містяться у матеріалах справи. Зважаючи на те, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved