Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представниця позивачки адвокатка Лупінос Є.А. 21.02.2023 в інтересах позивачки звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на період навчання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом до суду та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення позивачкою 23 років. Крім того, адвокатка просить рішення в частині стягнення з відповідача аліментів у межах суми виплати за один місяць допустити до негайного виконання. За змістом позову, відповідач [PERSON] є рідним батьком позивачки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 постановлено стягнути з відповідача на користь матері позивачки [PERSON] стягувалися аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.10.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що [INFO] їй виповнилося 18 років. Вона є студенткою 2 курсу факультету реабілітаційної педагогіки та соціальної роботи комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради, спеціальність 053 Психологія. Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025, плата становить 15\~000,00 гривень за один навчальний рік. Окрім цього, позивачка стверджує, що має витрати, пов`язані з купівлею підручників, копіювання документів та іншого, проте, у зв`язку з навчанням на денній формі не має можливості працювати та отримувати дохід, а батько після досягнення повноліття фінансової допомоги не надає. Враховуюче наведені обставини, з підстав, передбачених ст. 56, 105, 110, 112 СК України позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 23.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Відповідачу визначено 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Заяв по суті справи від відповідача, а також зустрічної позовної заяви у справі подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Тому на виконання ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачка [PERSON] та її представниця адвокат Лупінос Є.А. у судовому засіданні присутні не були, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника за вх.№8864/23 від 31.03.2023, сторона позивача позов підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі на зазначених в позовній заяві обставинах. Про обізнаність із наслідками такого визнання у заяві не зазначено, тому суд ухвалює рішення за загальними правилами оцінки доказів. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну\~заяву,\~дослідивши наявні\~письмові докази\~на предмет\~їх належності, допустимості та\~достовірності,\~як кожного\~доказу окремо,\~та у\~їх сукупності\~та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції від 15.04.2004, де у графі «батько» зазначено про [PERSON] , у графі «мати» - [PERSON] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначена обставина не потребує доказування на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Рішення набрало законної сили 01.01.2016. Судом встановлено за даними довідки №36 від 15.02.2023, виданої тимчасово виконувачем обов`язків ректора Комунального закладу вищої освіти «Хортицька національно-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради Бріциною Ю., що [PERSON] є студенткою 2 курсу факультету реабілітаційної педагогіки та соціальної роботи комунального закладу вищої освіти «Хортицька національно-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради, спеціальність 053 Психологія, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025. Разом з цим, в матеріалах справи наявна копія договору про навчання у закладі вищої освіти від 26.08.2021 №033/21, укладеного між Комунальним закладом вищої освіти «Хортицька національно-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради та [PERSON] та її законним представником [PERSON] . Відповідно до положень вказаного договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 26.08.202, укладеного між Комунальним закладом вищої освіти «Хортицька національно-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради та [PERSON] для здобувача освіти [PERSON] , вартість платної освітньої послуги за один рік навчання становить 15 000,00 гривень (п.2 розділ ІІІ). Відомостей щодо працевлаштування та розміру доходу стороною відповідача суду не надано, заперечень не висловлено. Задовольняючи позов, суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства. За загальним правилом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.18 СК України. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, згідно з нормою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Із врахуванням наведених норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позивачка, яка досягла повноліття, потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на контрактній формі навчання у навчальному закладі, стипендії не отримує, не працевлаштована, відповідно, не має власного доходу та має право на отримання аліментів на своє утримання на час навчання для задоволення потреб та достатнього життєвого рівня, але не пізніше граничного віку, визначеного положеннями сімейного законодавства. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, судом, перш за все, враховується його законодавчо передбачений обов`язок по утриманню дитини та прожитковий мінімум для працездатних осіб, закріплений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», який становить 2\~684 гривні. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховані відповідні правові висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17, провадження № 61-350св17, від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, провадження № 61-16005св20. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. З урахуванням наявних доказів, встановлених фактичних обставин справи, позиції відповідача, періоду стягнення аліментів, який завершився із досягненням [PERSON] 18-річного віку, за умови продовження нею навчання, рівного обов`язку батьків з утримання дитини, суд, визначаючи частку аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки у розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) [PERSON] до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови продовження навчання, щомісячно. За змістом ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вони підлягають стягненню саме з 21.02.2023. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved