Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 4372 грн. 78 коп. та 3 % річних у сумі 723 грн. Мотивував позовні вимоги тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року по справі № 450/2626/21 з відповідача на користь позивача стягнуто 9472 грн. 45 коп. завданих збитків в порядку регресу внаслідок ДТП, 908 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Після набрання 12 лютого 2022 року рішенням суду законної сили позивач отримав виконавчі листи і пред`явив їх до виконання. 30 червня 2023 року боржником здійснено фактичне виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року в повному обсязі. Вважає, що грошові кошти, які стягнуті з на його користь, частково знецінилися з огляду на інфляційні процеси, а тому відповідач зобов`язаний сплатити суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 24 липня 2023 року по 29 червня 2023 року. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, просив покласти на відповідача витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 3000 грн. Ухвалою від 10 липня 2023 року матеріали позовної заяви залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в ній. 13 липня 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява, якою усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 14 серпня 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він зазначив, що виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня винесення ухвали суду по справі № 450/2626/21, тобто з 24 липня 2021 року по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі 29 червня 2023 року. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року по справі № 450/2626/21 позовні вимоги задоволено, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто в порядку регресу 9\~472 грн. завданих збитків внаслідок ДТП, витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 3000 грн., а також 908 грн. 00 коп. судового збору. 21 червня 2023 року позивач звернувся з заявою № РУ/18/0213 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів виданих Пустомитівським районним судом Львівської області від 07 червня 2022 року. Випискою з карток позивача за 30 червня 2023 року вбачається, що 30 червня 2023 року надійшло зарахування коштів від відповідача у сумі 13380 грн 45 коп. У додаткових поясненнях сторони позивача, які містяться в матеріалах справи зазначено, що нарахування інфляційних втрат, а також 3 % річних не містять штрафного характеру, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, тому такі підлягають стягненню, на підтвердження чого посилався на практику ВСУ у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 442/6904/15-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 643/18363/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 464/7689/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 526/1293/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/129. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2018 року по справі № 459/3560/15-ц зазначив, що ст. 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. З положення зазначеної норми права вбачається, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. На підтвердження позовних вимог позивачем подано розрахунки, якими стверджується, що за період з 24 липня 2021 року по 29 червня 2023 року інфляційні втрати від знецінення грошових коштів в сумі 12472 грн. складають 4372 грн. 78 коп., а розмір 3 % річних становить 723 грн. Суд критично ставиться до розрахунків поданих стороною позивача, оскільки такі нараховані з наступного дня після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі №450/2626/21 від 23 липня 2021 року. Враховуючи, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9472 грн. 45 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., то з цього моменту між сторонами виникло грошове зобов`язання, яке [PERSON] виконав 30 червня 2023 року. На підставі вищевикладеного, розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних слід здійснювати з 13 січня 2022 року по 30 червня 2023 року, які шляхом математичних розрахунків становлять 4\~041 грн. 20 коп. інфляційних втрат та 546 грн. 38 коп. 3 % річних. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 13 січня 2022 року по 30 червня 2023 року у розмірі 4\~041 грн. 20 коп., а також 3 % річних за період з 13 січня 2022 року по 30 червня 2023 року у розмірі 546 грн. 38 коп. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано додаткову угоду №89 від 23 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, де вказано, що за надання послуг адвоката Самойленко П.М. позивач сплатить суму у розмірі 3000 грн. Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 23 червня 2023 року стверджується надання послуг позивачу, а платіжною інструкцією № Р24АР24А1367051926D8785 від 23 червня 2023 року перерахунок коштів в сумі 3000 грн. платником [PERSON] одержувачу [PERSON] за надання професійної правничої допомоги. Отже, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 858 грн. 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. В свою чергу відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наданих позивачем розрахунків і витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial