Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивачка, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2016 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -спільне життя з відповідачем у них не склалося; -вже півтора роки як відповідач виїхав за кордон і працює там стоматологом; -вони з відповідачем не спілкуються, спільне господарство не ведеть; -повертатися додому відповідач не бажає, крім того, їй здається, що він має іншу сім`ю; -їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер; -вона власними силами не здатна забезпечити дітям належний рівень життя; -на даний момент їй невідомо чи відповідач працює офіційно, оскільки він перебуває за кордоном,\~ звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - в розмірі 10000грн.00коп, щомісячно. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.26/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву /а.с.24-25/, згідно якої зазначила, що позовну вимогу в частині розірвання шлюбу відповідач визнає повністю; позовну вимогу в частині стягнення аліментів відповідач визнає частково: в розмірі по 2500грн.00коп. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Також в цій заяві представник відповідача просила розглянути справу в її відсутність та в відсутність відповідача. Крім того, 16 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву /а.с.19-21/, в якому вказано, що: -заявлена позивачкою позовна вимога щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню, відповідач відносно розірвання шлюбу не заперечує, просить їхній шлюб з позивачкою розірвати; -позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідач визнає частково: -більше року відповідач знаходиться за кордоном; -так як відповідач має диплом стоматолога, який здобув на Україні, то продовжую розвиватись у цьому напрямку, вивчає мову та проходить практику на стоматолога. Однак, офіційно він не працевлаштований, систематичного заробітку не має. Документів, які б надавали йому дозвіл працювати за кордоном, у нього немає. У вільний від навчання час, він вимушений заробляти на життя тимчасовими підробітками, які не є стабільними. Крім того, він знімає житло, за яке щомісяця сплачую 350 євро. Життя за кордоном без офіційного працевлаштування є досить дороге, при цьому він несе додаткові витрати на навчання. Заявлений позивачкою розмір аліментів не є співрозмірним та суперечить положенням ст.141, 180 СК України, оскільки батьки зобов`язані в рівних долях утримувати дитину; -визначений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі 10000грн.00коп. щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, є необгрунтовано завеликий, виходячи зі стану матеріального становища відповідача; -враховуючи вищевикладені обставини, те, що відповідач навчається та його матеріальний стан, відповідач згідний сплачувати на дітей по 2500грн.00коп. на одну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття; -позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 10000грн.00коп. щомісячно, на двох дітей, тому відповідно до ст.178 ЦПК просив суд позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково, а саме: визначити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 2500грн.00коп., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, відповідача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 20 лютого 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.13/ та свідоцтвами про народження дітей /а.с.6-7/. Неповнолітня дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю /а.с.5/. Відповідач проживає за кордоном в пансіонаті «Анді в м.Меджилабірці» та сплачує за проживання в пансіонаті суму в розмірі 350 євро/місяць /а.с.22-23/. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині цієї позовної вимоги. Спору про місце проживання неповнолітніх дітей та про спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначила позивачка у своєму позові: вона власними силами не здатна забезпечити дітям належний рівень життя; на даний момент їй невідомо чи відповідач працює офіційно, оскільки він перебуває за кордоном.\~ Представник відповідача у відзиві вказала, що: -більше року відповідач знаходиться за кордоном; -так як відповідач має диплом стоматолога, який здобув на Україні, то продовжую розвиватись у цьому напрямку, вивчає мову та проходить практику на стоматолога. Однак, офіційно він не працевлаштований, систематичного заробітку не має. Документів, які б надавали йому дозвіл працювати за кордоном, у нього немає. У вільний від навчання час, він вимушений заробляти на життя тимчасовими підробітками, які не є стабільними; -життя за кордоном без офіційного працевлаштування є досить дороге, при цьому відповідач несе додаткові витрати на навчання, але ніяких належних доказів цих обставин суду не надала. Крім того, ні позивачка, ні відповідач, взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я молодшої дитини та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивачку; -позивачка не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають двох малолітніх дітей віком: 7 років та 2 роки; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2023 року 2272грн.00коп.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2023 року не може бути меншим, ніж 1136грн.00коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2272грн.00коп./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2023 року 2833 грн.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2023 року не може бути меншим, ніж 1416грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2833грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -неповнолітня дитина сторін [PERSON] є дитиною з інвалідністю; -позивачкою не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі в розмірі по 5000грн. на кожну дитину щомісячно, тобто 10000грн. - на двох дітей, до досягнення дітьми повноліття /як вона просить стягнути з відповідача на свою користь/; -відповідачем не надано суду жодних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі: на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.\~\~ На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти в загальному розмірі 5500грн. щомісячно, на двох дітей, не встановлено. Згідно квитанції від 28 серпня 2023 року /а.с.1/ позивачка при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1073грн.60коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивачка звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial