Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділення 5/6 частин будинковолодіння [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивач вимоги уточнив, просить встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] , виділивши у користування відповідача житлову кімнату площею 15,9 кв.м., у користування позивача кімнати площею 9,5 кв.м., 15,9 кв.м. та 20,3 кв.м. Кухня, коридор, ванна кімната та підсобне приміщення залишити у спільному користуванні. Підсобні приміщення сарай В. вбиральня - Е, погріб - Є, гараж - К виділити у користування позивача. Також, в межах цієї справи [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної власності. В ході розгляду справи відповідач вимоги уточнив, просить провести поділ будинковолодіння [ADDRESS] , виділивши у власність: [PERSON] житловий будинок «А'-2» та господарські будівлі: сарай «В», сарай «Д», гараж «Г»; [PERSON] житловий будинок «A-1», вбиральню [PERSON] , погріб «Є»; стягнути з [PERSON] 17\~386 грн. за перевищення вартості виділеного йому майна. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності: позивачеві [PERSON] належить 5/6 часток будинку, відповідачеві [PERSON] належить 1/6 частка цього будинку. Будинковолодіння в цілому складається з житлового будинку з тамбуром та верандою загальної площі 85 кв.м, житлової площі 58,6 кв.м, літньої кухні, 2-х сараїв, гаража, погребу. криниці, огорожі. Земельна ділянка, на якій облаштоване будинковолодіння, не приватизована. В згаданому будинку зареєстрований та проживаю позивач [PERSON] , а також відповідач, який є його сином. Оскільки між ними склались напружені відносини з приводу користування будинковолодінням, виникла необхідність реально поділити належне нам будинковолодіння відповідно до належних нам часток. До будинковолодіння також належать гараж К, сарай 3 та житловий будинок А-1-2, які збудовані мною самочинно і на сьогодні не здані в експлуатацію, а тому поділу не підлягають. Ухвалою від 12 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та розпочато підготовче провадження у справі. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] .Свій позов мотивує тим, що [PERSON] є сином [PERSON] та проживає у будинку [ADDRESS] -Винники з народження. Позивач, за згодою батьків, власним коштом (ще в 1990-х-2000-х роках) переробив літню кухню, що була позначена на плані під літ. Б (площею 10,9 кв.м.) у житловий будинок (який позначений у техпаспорті літ. А'-2) загальною площею 58,3 кв.м. В цьому будинку позивач разом із дружиною та неповнолітньою дитиною мешкає вже тривалий час, окремо від свого батька та утримує його за власний рахунок. При цьому, вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість використаної для цього літньої кухні. Слід зазначити, що ще за життя матері позивача, відповідач [PERSON] (за погодженням з позивачем, оскільки будинковолодіння було зареєстровано за ним) звернувся до Винниківської міської ради з заявою про надання статусу житла приміщенню літньої кухні та присвоїти йому окрему адресу. Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.02.2009 р. та надано статусу житла приміщенню літньої кухні по [ADDRESS] і присвоєно йому окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Однак, внаслідок погіршення відносин між сторонами право власності позивача на це майно, як окремий будинок так і не було оформлено. Водночас, відповідач [PERSON] проживає у житловому будинку [ADDRESS] і приміщеннями літньої кухні не користується. Згадана літня кухня розміщена окремо від житлового будинку [ADDRESS] та обладнана окремим входом. Вважає за можливе провести розподіл будинковолодіння [ADDRESS] , виділивши [PERSON] в натурі належну йому 1/6 частину будинковолодіння, а саме: літню кухню (яка була переобладнана ним в окремо стоячий житловий будинок), гараж та сарай, оскільки це майно є відокремленим, а такий варіант виділу відповідає фактичному користуванню співвласників спільним майном та не потребує проведення переобладнання, за невідповідність частки він згідний сплатити доплату позивачу. До суду також поступив відзив на зустрічний позов. В такому зазначає, що проти виділу в натурі належної відповідачеві 1/6 частки будинковолодіння [ADDRESS] не заперечую, однак не у варіанті, запропонованому відповідачем за первісним позовом. Вищезгаданий будинок був збудований ним та його дружиною. Все, що відноситься до цього будинку: літня кухня, сарай, погріб, вбиральня, криниця, огорожа - були збудовані нами. Дійсно літня кухня була переобладнана ними у 1995-1997 роках. На той час їх син [PERSON] - 1970 року народження, не мав жодних коштів на таке переобладнання. Документи, які долучені ним до зустрічного позову - рішення виконкому Винниківської міської ради свідчать про те, що саме [PERSON] звертався до виконкому з цього питання. Отже, літня кухня була самочинно переобладнана ним та його дружиною за їх кошти і тому жодних підстав для твердження про те, що літня кухня була переобладнана відповідачем за первісним позовом немає. Лише гараж був самочинно поставлений відповідачем з грубим порушенням протипожежних норм - гараж поставлений на відстані 3 м від жилого будинку. Самочинно ним був поставлений сарай і туалет. Відповідач за первісним позовом також подав до суду відповідь на відзив. В такому зазначає, що твердження про відсутність коштів у [PERSON] на переобладнання літньої кухні під житловий будинок є голослівним, адже позивач починаючи з 1992 р. працював на роботі та мав самостійний заробіток. А те, що до виконкому Винниківської міської ради з заявою про надання статусу житла приміщенню літньої кухні та присвоєння йому окремої адреси звертався [PERSON] , жодним чином не підтверджує, що саме він за власні кошти здійснював таке будівництво. Як зазначалось в зустрічному позові, відповідач [PERSON] за погодженням з позивачем, з метою спростити процес оформлення документів, звертався з вказаною заявою, оскільки будинковолодіння було зареєстровано за ним та відносини між сторонами ще не були зіпсовані. Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.02.2009 р. та надано статус житла приміщенню літньої кухні по [ADDRESS] і присвоєно йому окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Однак, внаслідок того, що відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались право власності за позивачем на згаданий будинок так оформлено і не було. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2023 року призначено в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, судову будівельно-технічну експертизу. За результатами проведення експертизи було складено висновок №1-21 від 10 листопада 2021 року. Ухвалою від 17 листопада 2021 року провадження у справі поновлено. В ході розгляду справи позивач вимоги уточнив, із врахуванням висновку експерта просить встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] , виділивши у користування відповідача житлову кімнату площею 15,9 кв.м., у користування позивача кімнати площею 9,5 кв.м., 15,9 кв.м. та 20,3 кв.м. Кухня, коридор, ванна кімната та підсобне приміщення залишити у спільному користуванні. Підсобні приміщення сарай В. вбиральня - Е, погріб - Є, гараж - К виділити у користування позивача. Відповідач також уточнив позовні вимоги, просив провести поділ будинковолодіння [ADDRESS] , виділивши у власність: [PERSON] житловий будинок «А'-2» та господарські будівлі: сарай «В», сарай «Д», гараж «Г»; [PERSON] житловий будинок «A-1», вбиральню [PERSON] , погріб «Є»; стягнути з [PERSON] 17\~386 грн. за перевищення вартості виділеного йому майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченні. Просить відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний. Заслухавши пояснення сторін,показання свідків, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності: позивачеві [PERSON] належить 5/6 часток будинку на підставі договору забудови, посвідченого Львівською державною нотаріальною конторою 12.09.1969 року, реєстровий номер 11702 та зареєстрованого у Львівському БТІ 07.02.1975 року, відповідачеві [PERSON] належить 1/6 частка цього будинку на підставі рішення Личаківського районного суду м.\~Львова від 09 жовтня 2019 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.12.2019 року, індексний №50554610 від 2.01.2020 року. Будинковолодіння в цілому складається з житлового будинку з тамбуром та верандою загальної площі 85 кв.м, житлової площі 58,6 кв.м, літньої кухні, 2-х сараїв, гаража, погребу. криниці, огорожі. До будинковолодіння також належать гараж К, сарай 3 та житловий будинок А-1 - 2, які збудовані самочинно і на сьогодні не здані в експлуатацію. Земельна ділянка, на якій облаштоване будинковолодіння, не приватизована. Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування майном, яке перебуває у спільній власності. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. За результатами проведеної експертизи згідно висновку №1-21 від 10 жовтня 2021 року (а.с.179-198), експерт дійшов наступних висновків. 1. Ринкова вартість будинковолодіння [ADDRESS] (без вартості земельної ділянки), станом на 25.10.2021 року, становить 1246705,0 грн. (один мільйон двісті сорок шість тисяч сімсот п`ять грн. 00 коп.) без ПДВ. 2. Ринкова вартість будинковолодіння [ADDRESS] без врахування вартості житлового будинку «А'-2», станом на 25.10.2021 року, становить 872693,0 (вісімсот сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто три) грн. без ПДВ. 3. Ринкова вартість сараю «Ж» та літньої кухні «Б» площею 10,9 кв.м. в будинковолодінні [ADDRESS] , без врахування вартості покращень при їх переобладнанні у житловий будинок «А-2», станом на 25.10.2021 року, становить: літньої кухні «Б» - 34228,0 (тридцять чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. без ПДВ, сараю «» - 12478,0 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. без ПДВ. 4. Можливі два варіанти поділу в натурі будинковолодіння [ADDRESS] з врахуванням наявності у даному будинковолодінні двох житлових будинків: під літ. «А-1» та під літ. «А'-2». Варіант №1 при якому пропонується: - співвласнику [PERSON] надати житловий будинок «А'-2» вартістю 374012,0 грн. Всього співвласнику [PERSON] пропонується на дати нерухомого майна, з врахуванням частки у вартості господарських споруд на суму 392091,0 грн., що більше вартості майна, що припадає на його ідеальну частку на 184307,0 грн., цю суму співвласник [PERSON] повинен сплатити співвласнику [PERSON] за перевищення вартості виділеного майна над вартістю майна, що відповідає його ідеальній частці; - співвласнику [PERSON] надати житловий будинок «А-1» вартістю 659507,0 грн., господарські будівлі: сарай «В» вартістю 12467,0 грн. , гараж «Г» вартістю 48621,0 грн., сарай «Д» вартістю 9974,0 грн., вбиральня «Е» вартістю 6234,0 грн., погріб «Є» вартістю 27428,0 грн. Всього співвласнику [PERSON] пропонується на дати нерухомого майна, з врахуванням частки у вартості господарських споруд на суму 854614,0 грн., що менше вартості майна, що припадає на його ідеальну частку на 184307,0 грн., цю суму співвласнику [PERSON] повинен сплатити співвласник [PERSON] ; - господарські споруди колодязь «К», замощення «І», замощення «ІІ», ворота «№1», ворота «№2», огорожа літ. «№63», огорожа літ. «№64», огорожа літ. «№5», ворота «№1», хвіртка «№7», хвіртка «№8», хвіртка «№9» залишити у спільному користуванні. При даному варіанті поділу частки співвласників у вартості будинковолодіння зміняться і становитимуть [PERSON] - 6/19, а [PERSON] (13/19 ід. ч.). Варіант №2 (за умови, що перебудова сараю «Ж» та літньої кухні «Б» у житловий будинок «А'-2» здійснювалась за власні кошти [PERSON] ) при якому пропонується: - співвласнику [PERSON] пропонується надати житловий будинок «А' -2» та господарські будівлі сарай «В», сарай «Д», гараж «Г». Всього співвласнику [PERSON] пропонується на дати нерухомого майна будинковолодіння на суму 135847,0 грн., що менше вартості майна, що припадає на його ідеальну частку на 17386,0 грн., цю суму співвласнику [PERSON] повинен сплатити співвласник [PERSON] - співвласнику [PERSON] (5/6 ід. ч.) пропонується надати житловий будинок «А-1», вбиральню «Е», погріб «Є». Всього співвласнику [PERSON] пропонується на дати нерухомого майна будинковолодіння на суму 783552 грн., що більше вартості майна, що припадає на його ідеальну частку на 17386,0 грн., цю суму співвласник [PERSON] повинен сплатити співвласнику [PERSON] за перевищення вартості виділеного майна над вартістю майна, що відповідає його ідеальній частці. 5. Провести поділ житлового будинку «А-1» по [ADDRESS] , на два відокремлені житлові приміщення із влаштуванням окремих входів, відповідно до належних співвласникам часток [PERSON] 1/6 ід.ч., а [PERSON] - 5/6 ід. ч. не можливо. Дійсно, за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Разом з тим, суд враховує, що рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.02.2009 р. та надано статусу житла приміщенню літньої кухні по [ADDRESS] і присвоєно йому окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Однак, право власності на вказаний будинок не було оформлено і згідно технічного паспорта на житловий будинок «А-1» по [ADDRESS] вбачається, що він складається із житлового будинку А-1 та «А'-2». В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] ,який є сусідом сторін. Свідок ствердив, що коли відповідач після розлучення із дружиною повернувся до батька, останній сказав, що тобі місця в будинку не має, йди живи у сараї. Відповідач став там проживати і з часом одружився в другий раз, у них народилася дитина. Відповідач перебудував цю літню кухню під житло, добудував другий поверх і там проживає. Йому відомо, що ці переобладнання були узаконені у міській раді, на цей будинок оформлено окремі договори по світлу і газу. В той же час сестра відповідача накручує старого батька і не дають спокою відповідачу, намагаються позбавити його і цього житла. Сестра має свій особняк неподалік цього будинку і батько на неї склав заповіт на свою частку. В той час, як відповідачу із маленькою дитиною жити не має де. Свідок [PERSON] - дочка та сестра сторін суду показала, що після першого одруження брат пішов проживати до дружини, але став пиячити і його вигнали, він повернувся додому та став проживати у літній кухні. Дійсно батько зробив ремонт, а згодом добудову 2 поверху. Її будував батько, але допомагали батьки дружини брата. Батько дійсно будував її для брата, бо думав, що він буде нормальний. Брат проживає у цій літній кухні, має окремі рахунки. Чи була домовленість, що після добудови буде оформлене право власності на брата на літню кухню їй невідомо. Сам позивач, який допитаний у якості свідка не міг згадати коли точно проводилася реконструкція літньої кухні та її добудова, як і чи була домовленість із сином, що на ці приміщення після добудови він оформить право власності на сина. Разом з тим визнав, що саме син користується приміщеннями літньої кухні, проживає там із сім`єю, має окремі рахунки. Таким чином, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.02.2009 р. та надано статус житла приміщенню літньої кухні по [ADDRESS] і присвоєно йому окрему поштову адресу: [ADDRESS] , до цього часу окремо право власності на нього не зареєстровано і згідно технічного паспорту на будинок ця будівля «А'-2» не є самочинним будівництвом і входить у склад будинковолодіння по [ADDRESS] , тому суд вважає, що вона може бути предметом поділу між співвласниками, оскільки відповідає вимогам до житлового приміщення. Суд вважає, що запропонований позивачем за первісним позовом варіант встановлення порядку користування будинковолодінням [ADDRESS] , виділивши у користування відповідача житлову кімнату площею 15,9 кв.м., у користування позивача кімнати площею 9,5 кв.м., 15,9 кв.м. та 20,3 кв.м. Кухня, коридор, ванна кімната та підсобне приміщення залишити у спільному користуванні. Підсобні приміщення сарай В. вбиральня - Е, погріб - Є, гараж - К виділити у користування позивача, не відповідатиме інтересам сторін, створюватиме нові конфлікти та породжуватиме спори, що підтвердив у судовому засіданні і сам позивач, який не заперечує, щоб відповідач проживав у приміщенні«А'-2»\~,\~але займав\~лише другий\~поверх.\~При цьому\~позивач визнав,\~що при\~варіанті встановлення\~порядку користування\~будинком,\~що він\~і син,\~а в\~майбутньому його\~дочка і\~син користувалися\~окремими кімнатами\~у будинку,\~конфліктів не\~уникнути,\~відносинами з\~сином у\~нього та\~дочки є\~неприязливі.\~ . А тому, суд приходить до переконання, що в задоволенні первісного позову слід відмовити. Отже, оскільки судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування майном, яке перебуває у спільній власності, спільне користування неможливе, тому єдиним способом вирішення спору є поділ спільної власності. Так, згідно висновку експертизи, яка долучена до справи є технічно можливим поділ будинковолодіння [ADDRESS] , виділивши у власність: [PERSON] житловий будинок «А'-2» та господарські будівлі: сарай «В», сарай «Д», гараж «Г»; [PERSON] житловий будинок «A-1», вбиральню [PERSON] , погріб «Є»; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 17 386 грн. за перевищення вартості виділеного йому майна. Суд вважає, що при такому варіанті поділу сторони отримують у власність відокремлене майно, яке фактично відповідає їх часткам у праві власності і при такому варіанті враховується фактичний порядок користування майном, який існує тривалий час між сторонами. При цьому суд вважає, що доводи позивача та його представника про те, що будинок «А'-2»\~є самочинним\~будівництвом,\~оскільки рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16.02.2009 р. та надано статус житла приміщенню літньої кухні по [ADDRESS] і присвоєно йому окрему поштову адресу: [ADDRESS] було скасоване є необгрутованими з таких підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За клопотанням сторони позивача судом оголошувалася перерва, оскільки представник позивача ствердила, що рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45 було скасовано сесією міської ради і таке нею буде надано. Разом з тим, таке рішення суду не представлено. Суд також\~враховує,\~що відповідно\~до рішенням\~Конституційного Суду\~України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року (справа №1-9/2009) Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп\~у справі\~щодо несумісності\~депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. А отже, оскільки рішення \~ виконавчого\~комітету Винниківської\~міської ради\~м.\~Львова №45\~ є актом одноразового застосування, то воно вичерпало свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання, а лише у судовому порядку. Разом з тим, стороною позивача не надано рішення суду про скасування рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова №45. При цьому суд також враховує, що після прийняття цього рішення стоонами було виготовлено новий технічний паспорт на будинковолодіння кухні по [ADDRESS] у якому відмітка про те, що будівля «А'-2» є самочинним будівництвом була знята. А тому з врахуванням наведених обставин суд прийшов до висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] слід задоволити, а в позові [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування будинковолодінням [ADDRESS] відмовити за безпідставністю. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що суд задовольняє зустрічний позов, позовні вимоги первісної позовної заяви - відхиляє, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати позивача, які складаються із судового збору в розмірі 2\~075\~грн (а.с.207 том 1), а судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви слід залишити за позивачем.

Outcome: approved