Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить суд поділити спільне майно, виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, загальною площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, загальною площею 49, 5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 16.10.1999 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від подружнього життя народилось дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом перебування у шлюбі, в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя, сторонами було придбану наступну нерухомість: - \~ \~ \~ \~квартира, загальною площею 49, 5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . - \~ \~ \~ \~квартира, загальною площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив позивач, оскільки він певний час мав фінансові складнощі, утримання квартири загальною площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] певний час здійснювала відповідач, а саме за її особисті кошти в даній квартирі було здійснено ремонтні роботи, поліпшення умов та оснащення предметами побуту. Наразі, як пояснює позивач, з лютого 2022 року відносини між сторонами значно погіршились, вони проживають окремо та не спілкуються, припинили введення спільного господарства та побуту. Зокрема, відповідач з дітьми фактично проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тоді як позивач - в квартирі за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, позивач запропонував дружині зробити реальний поділ майна, виділити їм по квартирі, в якій вони наразі фактично проживають. Проте у зв`язку з напруженими відносинами між сторонами, добровільної згоди від відповідача, він не отримав. За таких обставин, за вирішенням даного спору, позивач звернувся до суду. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та справу слухати у її відсутності. Відповідачка була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила та відзив на позовну заяву не надала. Крім того, при викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, яка повідомлена про розгляд справи належним чином, та від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 16.10.1999 року, що зареєстровано у Відділі реєстрації громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №846. Шлюб між сторонами не розірвано, проте з лютого 2022 року між сторонами погіршились відносини, вони припинили спільне проживання, введення побуту та господарство. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що під час шлюбу, 19.01.2021 року [PERSON] було придбано квартиру (реєстраційний номер 2275513451101), загальною площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Із наявної в матеріалах справи довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що вартість зазначеної квартири станом на 12.05.2023 року становить 2183757, 38 грн. 02.11.2021 року позивачем було придбано квартиру (реєстраційний номер: 2496337551100), загальною площею 49, 5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно наявної в матеріалах справи довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що вартість даної квартири станом на 12.05.2023 року становить 1280538, 23 грн. За поясненнями позивача, у зв`язку із напруженими відносинами та фактичним припиненням шлюбних відносин, сторони проживають окремо, зокрема: позивач у квартирі площею 49, 5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , тоді як відповідач разом з дітьми у квартирі, площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд поділити майно, виділивши кожному із подружжя по квартирі за фактичним проживанням в них. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц. Отже незважаючи на те, що спірні квартири оформлені на ім`я позивача, вони є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дане майно було придбане подружжям під час перебування у шлюбі. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Вирішуючи спір про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й ураховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсацію при перевищення вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо. Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Верховного суду від 07 квітня 2021 року справа № 757/64512/16-ц. У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого із сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (п. 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі 209/3085/20). Позивачем зазначено, що під час придбання квартири площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , утримання, в тому числі і ремонт вказаної квартири здійснювалось повністю за кошти відповідача. Таким чином, зазначена квартира має більше значення для відповідача. А отже, виділення із спільної сумісної власності та визнання права власності відповідача на дану квартиру, що є більшої площею, не порушує інтереси та права останньої. При цьому, виходячи з того, що у квартирі більшої площі проживає відповідачка з дітьми, враховуючи те, що позивач просить відступити від рівності часток на користь відповідача, без вимог про стягнення компенсації з останньої за більшу частину майна, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та здійснити поділ майна з виділенням кожному із подружжя окремої квартири: визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, загальною площею 64, 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] визнати право приватної власності на квартиру, загальною площею 49, 5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved