Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості із заробітної плати в сумі за 2017 рік в сумі 600 000,00 грн.; зобов`язати [PERSON] внести відповідні відомості щодо його діяльності за 2017 рік. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року він працював у відповідача на посаді юриста с посадовим окладом 50 000 гривень. Після звільнення, відповідач не розрахувалася з ним та не виплатила заробітну плату за 2017 рік в сумі 600\~000,00 грн. Крім того, після перевірки персональних даних в базі персоніфікації, відповідач не внесла до бази персоніфікації періоди роботи за 2017 рік. Згідно довідки від 01.09.2018 р. заборгованість із заробітної плати відповідач підтверджує. На даний час, відповідач не здійснює свою підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим, відмовляється виплачувати заборгованість із заробітної плати. Вважає, що єдиним способом захисту своїх прав є відповідне звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлені ний належним чином, раніше надав заяву відповідно до якої просив справу розглянути без їх участі, на позовних вимогах наполягає. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] працював юристом у ФОП [PERSON] з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року та його заробітна плата становила 50\~000,00 грн щомісячно, зазначене вище підтверджується копією листа ФОП [PERSON] , згідно якої станом на 01.09.2018 року підприємство має заборгованість перед позивачем за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року у сумі 600\~000,00грн. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі №273/472/16. На спростування зазначених обставин відповідач не надав до суду жодного доказу на підтвердження факту виплати заробітної плати позивачу та проведення з ним повного розрахунку за оспорюваний період при звільненні. При цьому у даному випадку саме відповідач, як суб`єкт господарської діяльності (фізична особа-підприємець), яка веде бухгалтерський облік та зобов`язана виплачувати заробітну плату, мала надати суду докази виконання свого обов`язку по виплаті заробітної плати працівникові та проведення остаточного розрахунку. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши перебування сторін у трудових відносинах у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача заборгованості із виплати заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року у розмірі 600\~000,00 грн. Відповідно до ч. 2ст. 233КЗпП України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом ч.ч. 1, 13ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 6000,00 грн. судового збору. Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідачки внести відповідні відомості щодо його діяльності, суд вказує, що позивачем у позовній заяві у не конкретизовано, які порушенні права позивача та яким чином ці порушення мають бути усунуті. Отже, позивачу необхідно було більш чітко та зрозуміло викласти вищезазначені вимоги, належним чином обґрунтувавши їх. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial