Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що 01 листопада 2003 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Коростенським міським відділом РАЦС, про що було зроблено актовий запис № 465. Від спільного життя у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки, що були викликані різністю характерів. Рішенням Коростенського міськрайонного суд Житомирської області від 15.02.2022 р. по справі № 279/6345/21 шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі було набуто спільне майно, а саме: квартира [ADDRESS] , що складає 62/100 житлової будинку загальною площею 60,4 кв. м., жилою площею 40,1 кв. м., згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежєю Л.Г., що зареєстровано в реєстрі за № 8765 від 25.09.2006 року. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 2 вказаної статті СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом. Згідно зі ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю міх ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина , ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. П.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуванні судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р, № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частини 2, 3 ст.325 ЦК можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо, Відповідно до ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, ч.4-5 статті 72 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 27 січня 2020 р. у справі №725/17768/18, сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно і в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Як вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за час перебування сторін у шлюбі, на ім`я [PERSON] у вказаному реєстрі було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Судові витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . 25.08.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 22.09.2023 року. У встановлений строк відповідач надав суду відзив на позов в якому зазначив про часткове визнання позовних вимог, а саме в межах визнання за позивачем права власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , придбаної ним під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу. В обґрунтування такої позиції зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 8765 за період перебування з відповідачем в шлюбі, 25 вересня 2006 року була придбана квартира [ADDRESS] , При зверненні до суду позивач не вказала всіх наявних підстав набуття права власності на вищезазначену квартиру, а сааме те, що для купівлі даної квартири ним був отриманий кредит в банку Аваль. Під даний кредит в доларах США, в якості забезпечення кредитних зобов`язань, був укладений договір Іпотеки. Станом на січень 2022 року по кредитному договору за період проживання в шлюбі було сплачено кошти в доларах США в розмірі 5417, 30 доларів США тіло кредиту та 15906, 53 доларів США відсотки за користуванням кредитом, а всього: 21323, 83 доларів США. Дана сума боргу була сплачена в період перебування ними в шлюбі. Заборгованість в сумі 14355, 56 доларів США та 17801, 57 доларів США відсотки за користування кредитом, а всього: 32157, 13 доларів США ним була погашена після розірвання шлюбу за особисті кошти, отже частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Факт закриття кредиту в повному обсязі, є відсутність в ДРПП обтяження по договору іпотеки, який ним було сплачено в банку та отримано відповідну довідку про зняття іпотеки, яку ним надано нотаріусу. Як наслідок, частка при розподілі спільного майна подружжя, з врахуванням сплачених ним особистих коштів після розірвання шлюбу, буде складати: станом на лютий 2022 року загальна сума сплачених коштів по кредиту та заборгованість по кредиту складає 53480, 96 доларів США. Сплачені кошти за період перебування в шлюбі 21323, 83 дол. США, що складає 39, 87 % від загальної вартості квартири або 2/5 частки. Так, як дані кошти сплачені в період перебування в шлюбі, то частка кожного складає по 1/ 5. Ним сплачено особисті кошти поза шлюбом кошти в сумі: 32157, 13 доларів США, що складає 60, 13 % або 3/5 частки. Тому, належна йому частка квартири складає 80 %, або 4/5 частки квартири, а частка позивача складає 1/5. Позивач у встановлений строк відповідь на відзив не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, який регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства. Сторони з 01.11.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.02.2022 року по цивільній справі №279/6345/21. В період шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. 25.09.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за №8765. Даний документ став підставою для внесення інформації до Державного реєстру правочинів. З вказаних документів слідує, що право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано на [PERSON] . З п.3 договору купівлі-продажу слідує, що продаж квартири провадиться за рахунок кредиту банку. 09.10.2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого сторони зазначили, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №09.10.2005 від 09.10.2006 року , укладеного між іпотекодержателем та [PERSON] за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 04.10.2026 року повернути кредит у розмірі 18000 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору. Предметом іпотеки є нерухоме майно , а саме квартира, що складає 62/100 житлового будинку, житловою площею 40, 1 кв.м., загальною площею 60, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. 25.09.2006 року за реєстром №8765 та зареєстровано в МБТІ за №1249 від 26.09.2006 року, і згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації №11950809 від 26.09.2006 року; земельна ділянка розміром 0. 0385 га належить іпотекодавцеві на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЯГ №768025, виданого Коростенською міською Радою 09.10.2006 та зареєстрованого в книзі за №0106210004569 Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (п.п.23, 24 Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Оскільки спірна квартира була придбана у період шлюбу, і право власності на вказаний об`єкт також було зареєстровано у період шлюбу, а не після погашення кредиту, тому він, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. Слід зазначити, що внаслідок придбання подружжям квартири у кредит, боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Спірна квартира придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя. Майно придбане за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, навіть, якщо кредит остаточно був погашений після розлучення і лише одним з подружжя, оскільки це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Доводи відповідача щодо внесення ним коштів в рахунок погашення кредитних зобов`язань після розірвання шлюбу одноособово, у даному випадку не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог статті 57 СК України спірна квартира не є особистою приватною власністю [PERSON] , і останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Так, виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них ( у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами ст.544 ЦК України. Разом з тим, такі вимоги відповідачем у даній справі не заявлялись. Отже, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову . Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Так, згідно вказаної норми закону судові витрати у справі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1073,60 гривень, що підтверджено квитанцією, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved