Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Визнати за ним право власності на спадкове майно. Вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його вітчим [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру, в якій вони разом проживали. [PERSON] в 1981 році отримав ордер на вселення в квартиру [ADDRESS] , яка надана йому для проживання родини колгоспника. З 2001 року мати позивача почала проживати разом із [PERSON] як чоловік та дружина, офіційно шлюб не реєстрували. Позивач завжди вважав [PERSON] своїм батьком, любив його та був прив`язаний до нього сімейними узами. З 2001 року родина постійно проживала у вказаній квартирі. Після смерті вітчима спадкоємців окрім позивача нікого не залишилося. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, але нотаріусом було відмовлено через те, що [PERSON] був позивачу не батьком, а вітчимом та через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, роз`яснено право звернення до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на квартиру. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримав та просить їх задовольнити. Додатково надав довідку про сплату всіх повністю пайових внесків за спадкову квартиру. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення вимог позову та просить проводити розгляд справи без його участі. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено,\~що відповідно до ордеру №14 від 19.11.1987, [PERSON] надано дозвіл на заняття житлової площі квартири [ADDRESS] родиною з трьох осіб. [PERSON] помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області 16 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис №29. Відповідно до довідки Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №03-20/1380 від 06.04.2023 [PERSON] на день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 13 червня 1997 року, разом із [PERSON] , [INFO] . Крім нього ніхто зареєстрованим та таким, що проживає не значиться. [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований з 04 січня 2012 року по теперішній час. Заповіт від імені [PERSON] в сільській раді не укладався та не посвідчувався. Відповідно до довідки Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №185 від 20.03.2023, згідно із записами в погосподарських книгах, [PERSON] з 2001 року фактично проживав за адресою [ADDRESS] , зареєстрований за вказаною адресою з 04 січня 2012 року. Відповідно до наданих інформаційних довідок зі спадкового реєстру встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] , ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався, спадкові справи не заводилися. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України\~). Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір\~місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3\~СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає можливим встановити факт спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем з 2001 року по час смерті останнього, що підтверджується довідками Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем суд вважає зауважити наступне. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність», який діяв\~до вступу\~в законну\~силу Цивільного\~кодексу України\~в редакції\~2003\~року та регулював порядок і підстави набуття права власності на нерухоме майно, визначено, що член житлового, житловобудівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. У підпункті «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житловобудівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житловобудівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житловобудівельного, дачнобудівельного, гаражнобудівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до довідки Суботцівського сільськогосподарського комунального підприємства «Сількомунгосп» Кропивницького району Кіровоградської області встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на квартиру [ADDRESS] шляхом сплати повністю пайових внесків за квартиру в 2001 році, але не оформив право власності на квартиру відповідно до чинного на той час законодавства. В 2002 року будинок переданий разом з іншими будинками від Знам`янського БМЕУ-3 Одеської залізниці до комунальної власності територіальної громади Суботцівської сільської ради шляхом передачі на баланс СКП «Сількомунгосп». Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] фактично набув право власності на спірну квартиру, оскільки повністю виплатив пайові внески за неї. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилася у момент його смерті, а тому можливості отримати правовстановлюючий документ на квартиру на його ім`я є неможливим. Згідно ст. 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст.ст.13, 41, 47\~ Конституції України кожному гарантується реалізація права власності і його захист та непорушність. Кожен має право на житло. В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкову квартиру є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судовий збір за клопотанням позивача суд відносить на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved