Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебувала справа за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «СК «ВУСО», ПрАТ «СК`УНІКА», [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2023 року в задоволені позову відмовлено повністю. 11 жовтня 2023 року від представника відповідачаПрАТ «СК «ВУСО» - адвоката Шилін В.А. до суду надійшла заява, в якій він просить ухвалити у цій справі додаткове рішення та стягнути з позивача [PERSON] на користь ПРАТ «СК «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн. В обґрунтування заяви вказує, що 10 жовтня 2023 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області винесено у даній справі рішення, яким в задоволені позову [PERSON] відмовлено повністю, але не вирішено питання про розподіл судових витрат відповідача ПрАТ «СК «ВУСО». Вказує, що на виконання вимог ч.3 ст.178 ЦПК України було повідомлено суд про судові витрати відповідача за розгляд справи у судах всіх інстанцій може складати 20000,00 грн, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є фіксованим і становить 18000,00 грн та надано докази про такі витрати, а саме: Додаток №1 від 16.02.2023 року, акт від 21.02.2023 року, Договір від 12.06.2020 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, тому просить стягнути вказану суму ухваливши додаткове рішення у справі. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від учасників процесу заяв чи клопотань не надійшло. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення у справі щодо витрат на правничу допомогу та дослідивши докази у їх сукупності докази дійшов до наступного висновку. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.10.2023 року [PERSON] задоволені позову до ПрАТ «СК «ВУСО», ПрАТ «СК» УНІКА», [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено повністю (а.с.7-21, Том 2). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/13071/19. Верховний Суд акцентує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що при подачі відзиву до суду ПрАТ «СК «ВУСО» визначив, що судові витрати відповідача за розгляд справи у судах всіх інстанцій може складати 20000 грн, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є фіксованими і становлять 18000 грн. Представником відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокатом Шиліним В.А.на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи: - копію договору про надання професійної правничої допомоги від 12.06.2020 року, укладеного між адвокатом Шилін В.А. та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ВУСО», відповідно якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги в судових справах та відповідно п.8 гонорар адвоката за цим договором визначається у додаткових угодах до договору (а.с.96). - Додаток №1 до Договору б/н від 12.06.2020 року про надання правової допомогивід 16.02.2023 року та відповідно до п.1 розмір фіксованого гонорару в сумі 18000 грн за надання правничої допомоги, представлення інтересів клієнта в Бобринецькому районному суді Кіровоградської області у справі №383/1289/22 за позовом [PERSON] до ПрАТ «СУ «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування (а.с.94 зворот). - актприймання наданих послуг від 27.02.2023 року за договором №б\\н від 12.06.2020 року, Додаток №1 від 16.02.2023 року, вартість послуг професійної правничої допомоги, вказаних в акті становить 18000 грн (а.с.95). Таким чином, згідно з умовами договору гонорар визначений у фіксованому розмірі 18000 гривень. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Судом встановлено, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу підтверджується належними та допустимими доказами, а позивач не подав заперечення щодо такого розміру та клопотання про його зменшення. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі №676/5537/19). Аналогічний висновок також зроблено в постанові Верховного суду від 24.01.2022 року у справі №757/36628/16-ц (провадження №61-19062св21). Враховуючи, що при винесені рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.10.2023 року у даній справі не було вирішено питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, заява адвоката Шилін В.А. про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та подана в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Крім того позивачем [PERSON] не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, тому з останнього на користь відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» підлягає стягненню сума судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 18000 грн.

Outcome: approved