Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 21 серпня 1993 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільних дітей подружжя не має. Підставою для розірвання шлюбу позивач вважає втрату почуття любові та довіри один до одного, відсутність спільних інтересів з чоловіком, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Позивач не бажає продовжувати спільне життя. Вказала, що вони з відповідачем не ведуть спільний побут, спільне господарство, не проживають разом з квітня 2020 року, за таких умов подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2023 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача надійшла заява в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав відзив на позову заяву, в якому не заперечував щодо розірвання шлюбу та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 21 серпня 1993 року, що був зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Палац реєстрацій шлюбів та новонароджених м. Києва, про що складено відповідний актовий запис № 2459. Подружжя спільних дітей не має. Із пояснень позивача вбачається, що у подружжя втрачено почуття любові та довіри один до одного, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між подружжям припиненні в квітні 2020 року. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 21,24,110-112,114 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved