Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» (далі - ТОВ «Київська комунальна компанія») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 03.07.2014 між ТОВ «Київська комунальна компанія» та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] , укладено договір № 14/02/01/017 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, комунальних послуг. За умовами вказаного договору ТОВ «Київська комунальна компанія» зобов`язалось надавати [PERSON] послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечувати отримання [PERSON] послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання, послуг з охорони за адресою: [ADDRESS] . Позивачем на виконання умов договору було нададно послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, послуги з охорони та технічного обслуговування та ремонту системи контролю доступу та системи відеоспостереження, проте відповідач свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 2318,74 грн., що складається з заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - 1906,98 грн., з яких: 1507,28 грн. - заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з січня по квітень 2020 року; 291,70 грн. - заборгованість за послуги з охорони за період з січня по квітень 2020 року; 108,00 грн. - заборованість за послуги з технічного обслуговування та ремонту системи контролю доступу та системи відеоспостереження за період з лютого по квітень 2020 року; 3 % річних - 108,43 грн., інфляційних втрат - 303,33 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00грн. Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. 30.08.2023 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначив, що ним не укладалось з позивачем жодного договору щодо надання послуг з охорони, при цьому договір № 14/02/01/017 від 03.07.2014 також не містить відомостей щодо надання вказаних послуг. Після того, як послуги фактично перестали надаватися він з лютого 2020 року перестав їх оплачувати. Крім того, вважає, що позивачем подано позовну заяву з пропуском строку позовної давності, а розрахунок містить суперечності, оскільки в ньому не враховано суму, сплачену ним у січні 2020 року. 07.09.2023 представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що твердження відповідача про безпідставність надання послуг з охорони є помилковими, оскільки п. 2.3 Договору № 14/02/01/017 від 03.07.2014, укладеного з відповідачем, передбачено, що вартість послуг складається з відшкодування витрат Управляючій компанії на утримання будинку та прибудинкової території та додаткових платежів за зовнішню охорону території та розрахунків за послуги консьєржів для здійснення охорони під`їздів. Крім того, п. 2.2 вказаного Договору передбачено, що відповідач передав ТОВ «Київська комунальна компанія» функції по здійсненню управління житловим комплексом. На виконання вказаного договору 01.11.2017 позивач уклав з ТОВ «Оберіг-Безпека» Договір про надання послуг з охорони № 17/05-10/015. Пояснив, що розбіжності у розрахунку, на які посилається відповідач, пов`язані з наявністю у [PERSON] сальдової заборгованості за попередній період. Також зазначив про помилковість твердження [PERSON] щодо пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 20.09.2023 відповідачем до суду подано заперечення, в яких останній зазначає, що представником ТОВ «Київська комунальна компанія» не надано жодних доказів укладання з ним договорів про забезпечення послуг охорони, а отже у нього немає жодних фінансових зобов`язань з компенсації їх вартості, яка з ним взагалі не узгоджувалась. На думку відповідача, оскільки позивач не знаходиться на окупованій території, то у нього відсутні підстави для застосування продовженого строку позовної давності, передбаченого п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. 04.10.2023 представником ТОВ «Київська комунальна компанія» до суду подано письмові пояснення, з яких вбачається, що, дійсно, на сьогоднішній день договір про надання послуг охорони, укладений з ТОВ «Оберіг-Безпека», припинено, у зв`язку з неможливістю позивача повністю та своєчасно розраховуватись з охоронною компанією через наявність перед управляючою компанією заборгованості власників квартир у багатоквартирному будинку [ADDRESS] . На думку позивача, несплата [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги пов`язана з небажанням відповідача виконати свої зобов`язання перед попередньою управляючою компанією, оскільки з 01.05.2020 управління будинком здійснює ОСББ «К5». Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позов з підстав, викладених у позові та з урахуванням відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заперчееннях на відповідь на відзив. Зазначив, що він сумлінно сплачував фактично надані послуги охорони, проте, після припинення їх надання вважає, що підстави для їх сплати відсутні. Ним у січні 2020 року здійснено оплату послуг позивача, проте при розхрахунку заборгованості це не враховано, що призвело до необгрунтованого її збільшення. Квитанції про сплату послуг позивача він надати не може, оскільки вони не збереглися. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами виник спір щодо неналежної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що 03.07.2014 між ТОВ «Київська комунальна компанія» та власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/01/017. Предметом вказаного Договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , сприяння в забезпеченні якісного та своєчасного отримання споживачами комунальних послуг з холодного водопостачання, водовідведення гарячої та холодної води, послуг з охорони шляхом укладення окремих договорів з виконавцями/виробниками цих послуг, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно п. 2.4 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Управляюча компанія до 6-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає споживачу рахунок зі сплати послуг, а споживач зобов`язується оплатити рахунок в термін до 20 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 3.2.2. Договору передбачено, що власник (користувач) зобов`язаний оплачувати комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами відповідно до загальної площі житлового приміщення та показань лічильників та сплачувати послуги Управляючої компанії не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним, а також сплачувати послуги Управляючої компанії за новими розцінками (тарифами) з моменту їх затвердження у встановленому законом порядку (п.3.2.3). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. За положеннями ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З урахуванням укладеного з позивачем Договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/01/017 від 03.07.2014 та приписів діючого законодавства у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , а отже зобов`язаний здійснювати їх своєчасну оплату. Водночас, відповідач, усупереч взятих на себе зобов`язань, не здійснював повну та своєчасну оплату спожитих комунальних послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 1906,98 грн., з яких: 1507,28 грн. - заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з січня по квітень 2020 року; 291,70 грн. - заборгованість за послуги з охорони за період з січня по квітень 2020 року; 108,00 грн. - заборованість за послуги з технічного обслуговування та ремонту системи контролю доступу та системи відеоспостереження за період з лютого по квітень 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем та не спростованим відповідачем під час розгляду справи. Твердження відповідача про відсутність у нього обов`язку по сплаті за послуги з охорони суд зазначає наступне спростовуються умовами договору № 14/02/01/017 від 03.07.2014, пунктом 2.3 якого передбачено, що вартість послуг, що сплачуються за договором, складається з відшкодування витрат Управляючої компанії на утримання будинку та прибудинкової території та додаткових платежів за зовнішню охорону території та розрахунків за послуги консьєржів для здійснення охорони під`їздів, інших додаткових послуг. Пунктом 3.1.4 Договору встановлено, що повідомлення Власника (Користувача) про зміну діючих розцінок вважається таким, що здійснене належним чином, якщо таке повідомлення не пізніше дня затвердження встановленим порядком відповідних розцінок, було розміщено на дошці оголошень, розташованій у відведеному для цього місці на вході до Будинку або на сайті Управляючої компанії в мережі Інтернет. З наданих матеріалів вбачається, що відповідач [PERSON] був ознайомлений з Договором про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, комунальних послуг № 15/03/2/218 від 20.07.2016 та Додатками до нього, а саме: Положенням «Про правила користування житловими приміщеннями, що розташовані в житловому будинку, а також Складовими тарифів та структурою, періодичністю та строків надання послуг, які надаються управляючою компанією з утримання будинків та прибудинкової території, про що свідчить підпис останнього. Відповідно до п. 4.1.10 Управляюча компанія має право укладати договори з підприємствами і організаціями для забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим Договором та Положенням. Згідно з п. 7.1 Положення про правила користування житловим приміщенням, яке є Дотатком № 1 до Договору № 14/02/01/017, Управляюча компанія з метою забезпечення виконання своїх обов`язків за Договором та даного Положення має право укладати договори з іншими підприємствами і організаціями, а саме: щодо ведення своєї господарської діяльності: обслуговування ліфтів; вивезення сміття та твердих побутових відходів, утилізації небезпечних відходів; охороні прибуткової території та внутрішніх приміщень будинку; сервісного обслуговування систем вентиляції, димовидалення, протипожежної сигналізації; надання послуг охорони; послуг дезінсекції та дератизації; обслуговування систем відеоспостереження та омофонів; надання послуг прибирання та інших послуг, які будуть необхідні на утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Управляюча компанія самостійно визначає перелік підприємств та організацій, з якими буде укладено договори (п. 7.2 Положення). 01.11.2017 між ТОВ «Київська комунальна компанія» (Замовник) та ТОВ «Оберіг-Безпека» (Виконавець) укладено Договір № 17/05-10/015 про надання послуг з охорони, відповідно до якого Виконавець приймає на себе обов`язки надавати послуги з охорони та збереження майна Замовника та цілодобового здійснення встановленого Замовником внутрішньо об`єктного порядку (режиму) охорони на території комплексу споруд Замовника, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору № 17/05-10/015 про надання послуг з охорони передбачено, що вартість послуг з охорони та адміністрування, що надаються Виконавцем, є фіксованою сумою за розрахунковий період та встановлена сторонами в Протоколі узгодження вартості послуг. Оплата Замовником послуг з охорони проводиться в безготівковій формі в національній валюті, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця щомісячно, в місяці наступному за розрахунковим, один раз на тиждень в обсязі реально сплачених Споживачами грошових коштів, що надійшли на р/рахунок Замовника. Таким чином, ТОВ «Київська комунальна компанія» не є виконавцем вищевказаних послуг та по дорученню від споживача, згідно умов Договору № 14/02/01/017 від 03.07.2014, забезпечує їх отримання відповідачем, отже виконує функції управителя багатоквартирного будинку, тобто суб`єкта підприємницької діяльності, який за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб ( п.14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Суд також враховує, що у даній справі ані Договір № 17/05-10/015 про надання послуг з охорони, ані Договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/01/017 від 03.07.2014 у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, суд критично оцінює посилання [PERSON] щодо того, що позивачем не надано доказів надання послуг з охорони за спірний період, оскільки положення чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачають особливих умов для підтвердження надання житлово-комунальних послуг у вигляді складання та погодження із споживачами таких послуг актів виконаних робіт чи наданих послуг. У той же час, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт. Вказане положення узгоджується з приписами ч.2, 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Разом з тим, доказів складання та звернення з відповідними актами-претензіями до ТОВ «Київська комунальна компанія» відповідачем не надано. Крім того, як зазначає відповідач, він протягом деякого періоду сумлінно здійснював оплату послуг охорони, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16, відноситься до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку. Перевіривши розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, суд приходить до висновку про правильність вказаного розрахунку з огляду на те, що станом на січень 2019 року у відповідача перед позивачем вже існувала сальдова заборгованість на суму 563,66 грн., тож, порахувавши нараховані та сплачені відповідачем починаючи з січня 2019 року суми за послуги позивача, суд прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем сум заборгованості, які підлягаєть стягненню з відповідача. При цьому, суд виходить з того, що відповідачем на спростування заявлених позовних вимог не надано доказів на підтвердження того, що ним належним чином сплачувалися щомісячні внески у вказаний період, а також доказів неотримання чи несвоєчасного отримання відповідачем послуг з утримання його майна в спірний період. Щодо клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Разом з тим, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 -IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, таким чином позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду. Інші доводи відповідача, які наведені у відзиві, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 1 906,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення строку виконання грошового зобов`язання у розмірі 108,43 грн. та інфляційні нарахування - 303,33 грн. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 108,43 грн. та інфляційні витрати у розмірі 1906,98 грн. є обґрунтованими та правомірними. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved