Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 10000000,00 грн., судові витрати. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач вказав,\~що між\~ним та\~ [PERSON] 16.12.2022\~було укладено\~договір позики\~на загальну\~грошову суму\~в розмірі\~10000000\~(десять\~мільйонів)\~грн.\~Факт укладення\~договору позики,\~а також\~отримання грошових\~коштів [PERSON] \~підтверджується самим\~договором.\~Відповідно до\~п.\~10\~договору,\~Позичальник та\~Позикодавець домовились\~про укладання\~цього договору,\~як додаткового\~до договору\~позики від\~16.11.2022\~року та\~укладеного відповідно\~до нього\~договору застави\~транспортних засобів\~від 16.11.2022,\~в якості\~забезпечення умов\~виконання повернення\~позики Позичальником\~за вищезазначеними\~договорами позики.\~Згідно з\~п.\~1\~договору,\~відповідач \~ [PERSON] \~бере в\~борг у\~позивача \~ [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~10000000\~грн,\~які зобов`язується\~повернути до\~16.09.2023.\~Пунктом 2\~договору,\~визначено,\~що платіж\~повинен бути\~здійснений в\~м.\~Харкові.\~Відповідно до\~п.\~4\~договору,\~якщо Позичальник\~не виплатить\~позичені Позикодавцем гроші до зазначеного строку, тоді Позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення шляхом пред`явлення позову до суду. 20.09.2023 на адресу боржника позивачем була направлена Вимога про повернення грошових коштів в повному обсязі, строком до 27.09.2023. 25.09.2023 позивач отримав відповідь на Вимогу від [PERSON] , в якій він зазначив про неможливість повернення позичених у позивача грошових коштів, ані зараз, ані у найближчий час. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем заборгованість в розмірі 10000000 грн не погашена. Таким чином, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. \~ \~ \~ \~Позивач до суду не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову щодо стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі десять мільйонів гривень. Враховуючи, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, та за наявності заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд встановив наступне. Так,\~положеннями ст.\~1046\~ЦК України\~визначено,\~що \~за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з договору позики, укладеного 16.12.2022 року, [PERSON] позичив у [PERSON] 10000000,00 (десять мільйонів) гривень із строком виплати до 16.09.2023 року. Грошові кошти [PERSON] отримані в повному обсязі 16.12.2022 року в сумі, визначеній у договорі. Тож, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з 16.12.2022 року. На вимоги позивача до моменту звернення із даною позовною заявою до суду, тобто до 29.09.2023 року, й до теперішнього часу грошові кошти не повернуті відповідачем у строк, визначений у договорі позики від 16.12.2022 року. Відповідно до п. 10 договору, Позичальник та Позикодавець домовились про укладання цього договору, як додаткового до договору позики від 16.11.2022 року та укладеного відповідно до нього договору застави транспортних засобів від 16.11.2022, в якості забезпечення умов виконання повернення позики Позичальником за вищезазначеними договорами позики (а.с.5). 20.09.2023 на адресу боржника позивачем була направлена Вимога про повернення грошових коштів в повному обсязі, строком до 27.09.2023 (а.с.10) 22.09.2023 відповідачем на адресу позивача направлена відповідь на Вимогу, в якій відповідач зазначив про неможливість повернення позичених у позивача грошових коштів(а.с.7-9) Відповідно до ст. 1046,1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи, що між позивачем та відповідачем вчинений правочин, згідно якого виникли правовідносини з 16.12.2022 року, пов`язані з укладенням договору позики, на підтвердження якого наданий договір позики, відповідно до якого позичальником підтверджено отримання від позикодавця грошової суми за вказаним договором та строк їх повернення позикодавцеві, а також, враховуючи, що грошові кошти не були повернуті у визначений в договорі позики строк, тому позовна вимога щодо стягнення боргу в розмірі 10000000,00 грн. підлягає задоволенню. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Питання про стягнення судових витрат вирішити в порядку ст. 141ЦПК України.

Outcome: approved