Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування, укладених 07.10.2022 між нею та відповідачем, посвідчених приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Драновським Ю.М., за реєстровими номерами 1457 та 1458, предметом яких є житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер 5625881600:03:002:0013, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також просить скасувати рішення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Ю.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 65076555 та 6507676794 від 07.10.2022 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказаний договір дарування укладений позивачкою внаслідок помилки щодо його правової природи та наслідків, оскільки вона мала намір оформити договір довічного утримання, однак, будучи літньою людиною (на час укладення договору їй виповнилось 75 років), зважаючи на стан здоров`я, не в змозі була проаналізувати та зрозуміти, що саме вона підписує договір дарування чи договір довічного утримання. Вказує, що 09.10.2022 року вона на прохання [PERSON] завітала до приватного нотаріуса Драновського Ю.М. на підписання договору довічного утримання, де поставила свій підпис на запропонованих документах. Зміст вказаних документів їй не був прочитаний та копії підписаних договорів вручено не було. Через декілька днів, [PERSON] поїхала в Польщу, а до неї завітали кремезного вигляду чоловіки, які повідомили, що [PERSON] заборгувала їм значні суми коштів, а тому будинок та земельна ділянка відтепер належить їм, про що узгоджено з відповідачем. Невідомими чоловіками було їй запропоновано до 01 січня 2023 року звільнити будинок. В телефонній розмові [PERSON] повідомила їй, що вона як власник будинку та земельної ділянки, має намір їх продати. Таким чином, вона дізналась про те, що нею було підписано договори дарування. Окрім того, вказані договори дарування нібито укладені 07.10.2023 року, в той час як у нотаріуса вона була 09.10.2023 року, що є додатковою самостійною підставою для визнання вказаних договорів недійсними. За таких обставин, вважає, що договори дарування укладені з метою приховати інший правочин, а саме договір про довічне утримання, що дає підстави вважати вказані договори удаваними правочинами. Представником відповідача у встановлений строк подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволення позовних вимог повністю. В обґрунтування заперечень вказує, що договори дарування домоволодіння та земельної ділянки були укладені з ініціативи позивача. Раніше, ще у 2010 році [PERSON] вже укладала договір дарування житлового будинку на користь своєї дочки [PERSON] . Однак, в 2015 році позивач передумала та почала вимагати повернути їй спірний житловий будинок, що було й зроблено відповідачем. Також, позивач вводить в оману суд, щодо свого немічного стану та поганого здоров`я. Це спростовується тим фактом, що позивач останні 10-12 років постійно проживає у Польщі, де здійснює нагляд за особами похилого віку. Також не заслуговує на увагу твердження позивача про те, що вона не була ознайомлена з текстом підписаних договорів, оскільки нотаріусом процедура укладення договорів була проведена відповідно до чинного законодавства, жодних зауважень до цього не було. Також твердження позивача, що договори було укладено 09 жовтня 2022 року, а не 07 жовтня 2022 року є безпідставними, оскільки в той же день, що було укладено спірні договори позивач, після телефонного дзвінка в Польщі, [PERSON] терміново виїхала з України. Також не відповідає дійсності твердження позивача, що відповідач має намір продати спірний житловий будинок. Навпаки, [PERSON] за власні кошти проводить ремонт в будинку: встановила нові вікна та двері, встановила нову огорожу, відреставрувала ворота, зробила внутрішній ремонт в літній кухні та кімнатах у будинку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області Драновський Ю.М. подав до суду заперечення проти позову, вказуючи, що 07 жовтня 2022 року, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ознайомивши сторони з наслідками вчинення договорів дарування, ним було посвідчено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки за реєстровими номерами 1457 та 1458. Перед цим було встановлено волю [PERSON] на укладення вказаних договорів, перевірено її дієздатність. На час укладення договорів, [PERSON] не висловлювала будь-яких скарг щодо свого здоров`я, добре розуміла правову природу договору дарування та наполягала саме на його укладенні. При цьому стверджувала, що вже не вперше дарує належний їй житловий будинок [PERSON] . Доводи, викладені в позовній заяві, щодо укладення договору довічного утримання, не відповідають дійсності та безпідставні. Також не відповідає дійсності твердження позивача, що спірні договори було нею підписано 09 жовтня 2022 року, а не 07 жовтня 2022 року. Після підписання оспорюваних договорів, оригінали їх було відскановано та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Окрім того, 09 жовтня 2022 року випадає на день тижня неділю, а тому був вихідним днем. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 108,2 м2, реєстраційний номер майна: 723025356258, яке зареєстроване на підставі договору дарування від 07.10.2022 року серія та номер 1457 за [PERSON] та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер 5625881600:03:002:0013, яка зареєстрована на підставі договору дарування від 07.10.2022 року серія та номер 1458 за [PERSON] . Заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню майна: домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 березня 2023 року було вирішено клопотання про витребування доказів: витребувано у приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Ю.М. копії договорів, укладених 07.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] , витребувано від Головного центру обробки спеціального інформації Державної прикордонної служби України інформації про перетин [PERSON] кордону України, та вирішено клопотання про допит свідків. 11 квітня 2023 року Головним центром обробки спеціального інформації Державної прикордонної служби України надано суду інформацію про перетин [PERSON] державного кордону в період з 03.2019 року по 01.03.2023 року На виконання ухвали суду 12.04.2023 року приватний нотаріус Дубенського районного нотаріального округу Драновський Ю.М. надав суду копію договору дарування житлового будинку, укладеного 07.10.2022 року [PERSON] та копію договору дарування земельної ділянки, укладеного 07.10.2022 року [PERSON] . Ухвалою суду від 04 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, вирішено клопотання представника позивача про допит свідків. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Бернацького П.В. про призначення судової психіатричної експертизи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав наведених у позові. У своєму поясненні позивач [PERSON] повідомила суду, що на прохання своєї дочки [PERSON] , відповідача у справі, вона 09 жовтня 2023 року прийшла до нотаріуса, де підписала підготовлені документи. Зміст документів їй оголошено не було. За декілька днів після цього, вона поїхала до Польщі, де вже протягом 10 років працює, здійснює догляд за особами похилого віку. Після укладення договору дарування, дочка забрала в неї ключі від будинку та не пускає в хату. Коли вона в наступний раз приїхала в Україну, їй стало відомо, що відповідач планує продати будинок, хоча оголошення про продаж вона не бачила. Вказує, що належний їй будинок вона вже вдруге дарує відповідачу. Оскільки, в неї іншого житла немає, просить повернути їй житловий будинок. На запитання представника відповідача [PERSON] відповіла, що вона на обліку в лікаря психіатра не перебуває та сторонньої допомоги не потребує. Перешкод щодо проживання у спірному житловому будинку їй ніхто не чинить, вона знає, де знаходяться ключі від будинку. Представник позивача адвокат Бернацький П.В. в судовому засіданні повідомив суду, що відповідач, скористалась похилим віком [PERSON] , зловживаючи її довірою, ввела її в оману щодо природи укладеного договору. Окрім того, [PERSON] , як власник майна, жодних правовстановлюючих документів нотаріусу не надавала. Відповідач, заволодівши правовстановлюючими документами на будинок та земельну ділянку, без відома власника майна, схилила [PERSON] до укладення невигідного для неї правочину. [PERSON] не має іншого житла, тому є сумнівним, що вона свідомо бажала втратити належне їй житло. За вказаних обставин, можна стверджувати, що підписуючи спірні договори, [PERSON] помилилась щодо природи правочину, вважаючи, що укладає договір довічного утримання. Також, спірною є дата укладення вказаних договорів, оскільки зі слів позивача до нотаріуса вона ходила 09 жовтня 2023 року, в той час як договори датовані 07.10.2023 року. Також просить врахувати той факт, що [PERSON] жодного разу в судові засідання не з`явилася, не здійснює догляд за матір`ю, яка потребує сторонньої допомоги, оскільки на даний час хворіє. [PERSON] немає доступу до житлового будинку, оскільки відповідач, після укладення оспорюваних договорів, чинить їх перешкоди. За таких обставин наявні всі підстави для повернення вказаного майна власнику. Представник відповідача адвокат Галань В.М. просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, зокрема, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують, що позивачка веде активне життя, та попри свій поважний вік здійснює догляд за іншими особами, що потребують догляду. Щодо твердження позивачки про те, що вона мала намір укласти договір довічного утримання, то підписуючи оспорювані договори, вона мала можливість прочитати їх, а тому на його думку укладення саме договорів дарування є свідомим рішенням позивача. Щодо дати укладення договорів дарування, то згідно отриманої інформації з Державної прикордонної служби України, [PERSON] перетнула державний кордон України в напрямку виїзд 09.10.2022 року о 03.17 год. Тобто 09.10.2022 року вона вже перебувала за межами України. Також, просить суд звернути увагу на той факт, що оголошення про продаж будинковолодіння в [ADDRESS] , яке опубліковано в місцевій газеті «Прапор перемоги» розміщено невідомими особами. [PERSON] не має наміру відчужувати належний їй будинок, навпаки намагається провести у ньому ремонтні роботи, щоб в майбутньому, після повернення із-за кордону, проживати в ньому. Також, жодних перешкод [PERSON] щодо проживання у вказаному будинку немає, їй достовірно відомо у кого знаходиться ключ від будинку, який надається їй на її вимогу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1,3 частини 1ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1статті 5\~ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Позивач, [PERSON] , є матір`ю відповідача [PERSON] , що визнається сторонами. 07 жовтня 2022 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) уклали договір дарування за яким дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла в дар житловий будинок з господарськими спорудами за номером [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки 5625881600:03:002:0013, який належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Драновським Ю.М. (а.с.94) 07 жовтня 2022 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) уклали договір дарування за яким дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла в дар земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки 5625881600:03:002:0013, розташовану в [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Драновським Ю.М. (а.с.114) Згідно інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку, наданої центром надання адміністративних послуг Радивилівської міської ради №01.10-36/1001 від 01.12.2022 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною брата позивача. [PERSON] подзвонила їй в листопаді 2022 року та повідомила, що до неї прийшли невідомі чоловіки, які виганяють її з будинку. При цьому сказала, що вона переписала будинок на [PERSON] , для того, щоб вона її доглядала, а тепер будинок заберуть за її борги. Проте, що раніше [PERSON] дарувала будинок дочці, їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] , син позивача, надав суду пояснення, що [PERSON] тривалий час перебувала в Польщі, де працювала. В кінці 2022 року мама приїхала з Польщі та повідомила йому, що [PERSON] хоче продати хату. При цьому сказала, що її виганяють з хати невідомі їй чоловіки, які повідомили. що будинок вже їй не належить. Останнім часом, коли мама приїжджає в Україну, то ночує в нього, тому що, з її слів, немає доступу до будинку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] . Оскільки, [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном, вона залишає в неї ключі від будинку в с.Бугаївка, щоб вона наглядала за ним. Коли [PERSON] чи її мама [PERSON] приїжджають в Україну, то вона надає їм ключі. Жодного разу вона не відмовила будь-якому з них в наданні ключів від будинку. На даний час [PERSON] проводить ремонт в будинку, оскільки тривалий час в ньому не проживала. Жодного разу вона не говорила, що планує його продати. Свідок [PERSON] , повідомила суду, що [PERSON] є її рідною сестрою. [PERSON] сама повідомила її, що подарувала будинок [PERSON] . В будинку тривалий час ніхто не проживав, тому що і [PERSON] , і [PERSON] працювала в Польщі, сестра здійснює догляд за пані поважного віку. Зараз [PERSON] робить ремонт в будинку, намагається створити умови для проживання в ньому. Продавати будинок вона не планує, тому що іншого житла в неї немає. У жовтні 2022 року відносин між ними погіршились, [PERSON] безпідставно почала її винуватити в тому, що вона підтримує [PERSON] у їх спорі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суду, що [PERSON] робить ремонт в будинку і не планує його продавати. В розмові з ним [PERSON] повідомляла, що мама планує подарувати їй будинок. Староста Бугаївського старостинського округу [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, повідомив суду, що в травні 2023 року до нього звернулась [PERSON] із скаргами на те, що її дочка [PERSON] не пускає хату. В ході бесіди було встановлено, що [PERSON] подарувала належний їй будинок своїй дочці [PERSON] . Згідно записами погосподарської книги було встановлено, що в будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , дочка [PERSON] та онука [PERSON] . Комісія старостату здійснила виїзд за місцем реєстрації [PERSON] та було встановлено, що будинок зачинений. Зі слів сусідів в будинку тривалий час ніхто не проживає, так як і [PERSON] і її дочка [PERSON] працюють в Польщі. Під час спілкування з [PERSON] , остання вела себе адекватно, дещо емоційно, була схвильована. Згідно із частиною третьою ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1\~ст.229 ЦК України). З роз`яснень, викладених у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229\~ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Крім цього, сторона, яка посилається на\~ст.229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Проте, лише з`ясування таких обставин як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. На спростування твердження позивача на обставини, що вплинули на її волевиявлення під час укладення оспорюваний договорів, похилий вік, стан здоров`я та потреба в зв`язку з цим стороннього догляду та допомоги, представником відповідача долучено заяву [PERSON] від 10.01.2023 року, який вказує, що пані [PERSON] знає з січня 2014 року. [PERSON] здійснювала догляд за його тещею, до її обов`язків входило піклування про гігієну підопічної, здійснення покупок, готування їжі та годування, прогулянки. З липня 2021 року пані [PERSON] здійснює догляд за 90-річною літньою жінкою, в якої працює й досі. Люди, яким його дружина рекомендувала пані [PERSON] , задоволені її роботою за сумлінність та рівень догляду. (а.с.68-69) В судовому засіданні 10 жовтня 2023 року представником позивача адвокатом Бернацьким П.В. надано додаткові пояснення, що йому лише 10.10.2023 року стало відомо, що [PERSON] перебуває з 21.09.2023 року по даний час на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Радивилівська ЦМЛ», окрім того протягом останніх двох років хворіє та перебуває на обліку в лікаря психіатра. На підтвердження вказаних обставин долучено до матеріалів справи виписку-епікріз із медичної карки стаціонарного хворого №4917[23] КПК «Радивилівська ЦМЛ», відповідно до якого [PERSON] в період з 21.09.2023 року по 27.09.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з діагнозом: ДЕП ІІст. атеросклеротично-гіпертонічного ґенезу, ХВБН в ст. субкомпенсації, цефалічний с-м, церебрастенія, супутній діагноз: ІХС, аортокардіосклероз, СН ІІа ст. З вказаної виписки із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивачка має ряд захворювань, в тому числі вікових. Вказані захворювання імовірно могли мати негативний вплив на когнітивні функції позивачки, а саме на здатність сприйняття, обробки, аналізу інформації, запам`ятовування, зберігання інформації, обміну інформацією та побудову і здійснення програми дій. Однак, правовою підставою заявленого позову не є обставини, передбачені ст.225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При цьому, вказані вище обставини, на переконання суду, не дозволяють кваліфікувати спірний правочин як такий, що вчинений під впливом помилки, а саме помилки у правовій природі правочину, правах та обов`язках сторін за ним, зокрема й з огляду на наступне. З пояснення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Ю.М, встановлено, що на час укладення договору позивачка, не дивлячись на свій поважний вік, була адекватна, орієнтована, на запитання відповідала чітко та правильно формулювала свою думку. В судовому засіданні позивачка не покликалася на те, що вона помилялась у правовій природі договору, а лише вказувала, що дочка заставила її піти до нотаріуса, іншого житла в неї немає, а тому просить повернути їй будинок. Судом також не встановлено неадекватності форми зовнішнього волевиявлення внутрішній волі позивача як суб`єкта оспорюваних правочинів внаслідок неправомірних дій\~відповідача чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного результату. Обставин, за яких дії позивачки щодо укладення договору дарування не могли об`єктивно відображати її внутрішню волю внаслідок збігу тяжких обставин, що склались в її житті на момент укладання договорів дарування чи під впливом негативного фізичного та психічного стану, впливу вікових особливостей на її психічну діяльність у момент укладання договору дарування, внаслідок чого спотворювалось її сприймання та усвідомлення основних аспектів угоди, суд не вбачає. Згідно ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. На переконання суду, позивач не довела підстави недійсності правочину та не надала доказів на підтвердження удаваності правочину. Також матеріалами справи, спростовуються твердження позивача про укладення спірних договорів 09 жовтня 2022 року, а не 07 жовтня 2022 року. Інформацією з Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України [PERSON] підтверджено, що [INFO] о 05 год.45 хв. [PERSON] , [INFO] , перетнула державний кордон України в напрямку в`їзд, а 09.10.2022 року о 03 годині 17 хвилин перетнула державний кордон України в напрямку виїзд. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.10.2022 року зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] , на підставі договору від 07.10.2022 року реєстровий номер 1457 та 1458. \~Таким чином, правових підстав визнання недійсним договорів дарування, укладених 07.10.2023 між позивачем та відповідачем, посвідчених приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Драновським Ю.М. за реєстровими номерами 1457 та 1458, судом не встановлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інші заявлені позовні вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію праває похідними, тому не підлягають задоволенню, оскільки підстав для визнання договору дарування недійсним судом не встановлено. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, поклавши їх на позивача. Відповідно до п.9 ст.158 ЦПК України, у зв`язку з\~ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed