Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) за її адресою місця проживання. При цьому позивачка посилається на те, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2021р. Після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] , і також даним рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки з усіх видів його доходів і заробітку. Позивачка зазначила, що вона бажає виховувати сина з урахуванням його інтересів, піклуватись про його добробут та достойне утримання, а своєю поведінкою відповідач завдає дитині як моральне травмування так і фізичні страждання. На даний час не має порозуміння з відповідачем щодо місця проживання дитини, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилась, повідомлялась, представник позивачки - адвокат Ларіонов С.Б. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Третя особа: представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в зв`язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2019р.. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №640 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31 січня 2020р.). Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (цивільна справа №387/279/21) та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач рішення суду від 27 травня 2021р. не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує, що підтверджується Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданого головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса від 06 квітня 2023 року ВП № [NUMBER], з якого вбачається, що [PERSON] , станом на 31 березня 2023 року, має заборгованість зі сплати аліментів на дитину [PERSON] у розмірі 77565,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Так, загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Суду надано Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради від 31 серпня 2023 року за №137 про визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , біля матері [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved