Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

13 березня 2023 року [PERSON] (надалі позивачка) звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовною заявою до Олександрійської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Короткий зміст заяв та клопотань по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що [INFO] помер її рідний брат, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області площею 3,67 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала йому на праві власності, яке підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ №343213 від 06.10.2004 року. Позивачка стверджує, що має намір прийняти спадщину після смерті рідного брата, однак з поважних причин строк для прийняття спадщини був пропущений. Зазначає, що тривалий час рідний брат проживав з нею у її будинку, тому вважала, що може звернутися до нотаріуса у будь-який час. Також, як на додаткову причину поважності пропуску строку подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивачка вказує на скрутне фінансове становище пов?язане із її тривалим лікуванням. Спадкоємці, які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, відсутні. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~ Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 05.05.2023 року через канцелярію суду позивачкою подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, зокрема медичної документації епікризи. Через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі. В даному клопотанні вказується, що Олександрійська сільська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . 29.09.2023 року через канцелярію суду позивачкою подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] та свідоцтво про народження. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16.03.2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02.06.2023 року задоволено клопотання позивачки про витребування копії спадкової справи та зобов?язано приватного нотаріуса Рівненького районного нотаріального округу Дацюк С.Г. надати Рівненському районному суду Рівненської області копію належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09:00 год. 28.07.2023 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (рідного брата позивачки). Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачкою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 28.02.1960 року, копією свідоцтва про народження рідного брата серії [NUMBER] від 22.08.1964 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки серії [NUMBER] від 02.02.1990 року (зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] ). До складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 3,67 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ №343213 від 06.10.2004 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №71756872 від 10.03.2023 та №72922030 від 22.06.2023 року відомо, що ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюка С.Г. не звертались, а відтак спадкова справа на майно [PERSON] не заводилась. В свою чергу, позивачка бажає прийняти спадщину та отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, однак після смерті рідного брата у шестимісячний строк не звернулася вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку із чим була змушена звернутися до суду із даним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з частиною 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, проте, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як слідує з правової позиції Верховного Суду у справі ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Суд враховує, що Олександрійська сільська рада є належним відповідачем по справі, оскільки має право на спадкове майно (у розумінні ст. 1277 ЦК України щодо відумерлості спадщини), інші спадкоємці відсутні, відповідач визнав позов, що в свою чергу підтверджує те, що вимоги позову і визнання їх відповідачем не суперечать закону та не порушують жодним чином права інших осіб, і не направлені на захист інтересів таких інших осіб. Беручи до уваги вищенаведені, викладені у позовній заяві пояснення позивачки щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, суд вважає, що зазначені обставини зумовили істотні труднощі для позивачки щодо вчинення нею дій по оформленню своїх спадкових прав, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті її рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки і визначення їй додаткового строку у два місяці, який буде достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її рідного брата , котрий помер [INFO] . Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити понесені судові витрати за сторонами.

Outcome: approved