Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі по тексту - позивач, АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 247 011,63 грн. та звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.05.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4107_01, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 404 201,00 грн. на придбання транспортного засобу. Кредитні кошти відповідач зобов`язався повернути разом з відсотками у розмірі 0,01% річних до 13.05.2024. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір застави №1914_01 від 14.05.2021, відповідно до умов якого заставодавець передав банку в заставу транспортний засіб марки «MAZDA CX-5», vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2021, колір - червоний, об`єм двигуна 1998. Того ж дня, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на заставний автомобіль. Так, відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 247 011,63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 246 987,18 грн. та заборгованості за процентами 24,45 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вище вказаним кредитним договором позивач прохає суд звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «MAZDA CX-5», vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2021, колір - червоний, об`єм двигуна 1998, що належить останньому на праві власності, шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 02.08.2023 до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», Департаменту з питань реєстрації КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача, у якій зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не значиться. 09.08.2023 суддею було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, з відповіді №178234 якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.08.2023 витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відомості щодо [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.08.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлялась за вказаною у позовній заяві адресою місця проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] . 04.09.2023, на виконання вимог ухвали суду від 09.08.2023, з Міністерства соціальної політики України надійшли відомості щодо [PERSON] , [INFO] , у яких зазначено, що останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте, станом на 25.08.2023, він фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 06.09.2014. 25.09.2023 на адресу суду надійшов конверт з вищевказаними процесуальними документи суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «за закінченням терміну зберігання». Супровідним листом Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2023 за фактичною адресою місця проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , повторно направлялись ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами, які повернулись за зворотньою адресою з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, судом було здійснено усі передбачені Цивільно процесуальним кодексом України дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4107_01 (для придбання транспортного засобу). Умовами кредитного договору сторони погодили: - кредит надається в загальному розмірі 404 201,00 грн. строком на 36 місяців з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 13.05.2024 (п. 2.2); - кредит надається на придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу (цільове призначення кредиту) (п. 2.3.); - за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценти в розмірі 0,01% річних (процентна ставка є фіксованою) (п.п. 2.4.1. п. 2.4.); - банк здійснює надання кредиту одноразово в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням кредитних коштів на поточний рахунок продавця транспортного засобу ТОВ «ВІДІ-Скай» (п.п. 3.2.1. п. 3.2.); - всі платежі за даним договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкій, тощо) здійснюється шляхом списання банком коштів з поточного рахунку (п.п. 3.3.1. п. 3.3); - позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 11 228,00 грн., сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, комісійних винагород, щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з червня 2021 (п.п. .3.3.3. п. 3); - пунктом 3.4. сторонами погоджено черговість виконання (погашення) зобов`язнання позичальником за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів та інших платежів). З укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що відповідач будь-яких заперечень щодо викладених у ньому пунктів не мав, що підтверджується його власноручним підписом в Розділі «14» в графі «Позичальник». Отже, судом встановлено, що станом на день розгляду даної справи, кредитний договір №4107_01 від 14.05.2021 є дійсним та ніким не оспорений. 06.05.2021 між ТОВ «ВІДІ-Скай» та [PERSON] укладено договір купівлі продажу №СКмА-0003/126, відповідно до умов якого продавець ТОВ «ВІДІ-Скай» зобов`язаний передати у власність покупцю [PERSON] товар, а саме транспортний засіб марки «MAZDA CX-5» 2021 року випуску, а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар та сплатити його ціну. Авансовий платіж 402 201,00 грн. (п.п. 4.1.). 14.05.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна (майнових прав та транспортного засобу) №1914_01, предметом якого є майнові права заставодавця за договором купівлі-продажу, які полягають у праві отримати від контрагента майно (транспортний засіб) з наступними характеристиками: автомобіль марки «MAZDA CX-5», рік випуску 2021, vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - червоний, об`єм двигуна 1998. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 808 402,00 грн. Згідно меморіальних ордерів №4107_01 від 14.05.2021, які містяться в матеріалах справи, позивачем двома платежами на рахунок ТОВ «Віді-Скай» було перераховано грошові кошти в сумі 808 402,00 грн. (404 201,00 грн. + 404 201,00 грн.) з призначенням платежу «оплата за автомобіль згідно договору купівлі-продажу №СКмА-0003/126 від 06.05.2021». 15.06.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору про споживчий кредит №4107_01 від 14.05.2021, яким сторони домовились викласти підпункт 1.1.22. пункту 1.1. «Терміни та скорочення» в наступній редакції «транспортний засіб - автомобіль марки «MAZDA CX-5», рік випуску 2021, vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - червоний, об`єм двигуна 1998». 15.06.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1, відповідно до якого п. 2.1. договору застави рухомого майна (майнових прав та транспортного засобу) викладено у наступній редакції «майнові права заставодавця за договором купівлі-продажу (в сумі, що дорівнює вартості транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу), які полягають у праві отримати від контрагента майно (транспортний засіб) з наступними характеристиками: автомобіль марки «MAZDA CX-5», рік випуску 2021, vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - червоний, об`єм двигуна 1998». За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 808 402,00 грн. Сторони погодили, що предметом застави також вважаються: - майнові права щодо отримання майна, які набуде заставодавець у разі зміни умов договору купівлі-продажу; - все, що отримає заставодавець за договором купівлі-продажу у разі виконання його контрагентом своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу відповідно до статті 52 Закону України «Про заставу», зокрема поставлене заставодацю майно за договором купівлі-продажу, майнові права на отримання якого надані у заставу за цим договором. Згідно витягів №72565000 від 14.05.2021 та №73207711 від 15.06.2021 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на автомобіль марки «MAZDA CX-5», рік випуску 2021, vin-код (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - червоний. У зв`язку із тим, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів по кредиту та процентах, позивачем 06.04.2023 за фактичною адресою місця проживання відповідача було скеровано вимогу про дострокове повернення кредиту за договором про споживчий кредит (на придбання транспортного засобу) №4107_01 від 14.05.2021, яка залишилась поза увагою останнього. 08.05.2023 позивачем за фактичною адресою місця проживання відповідача було скеровано повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та початок судового провадження за договором про споживчий кредит (на придбання транспортного засобу) №4107_01 від 14.05.2021. Відповідно до наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості за кредитним договором №4107_01 від 14.05.2021 у відповідача станом на 27.06.2023 наявна заборгованість за вказаним договором у розмірі 247 011,63 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) - 246987,18 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом - 24,45 грн. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами чч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору (чч. 1, 2 ст. 634 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з чч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з чч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. За приписами чч. 1, 3, 6 предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором. Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою чч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» встановлено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Як передбачено чч. 1, 3 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави рухомого майна є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (ч. 4 ст. 577 ЦК України). Правові наслідки невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, передбачені ст. 589 ЦК України. Так, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 5 ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: 1) у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; 2) у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; 3) в інших випадках, встановлених законом або договором (ч. 2 ст. 592 ЦК України). Як передбачено п. 3.1.7 договору застави рухомого майна (майнових прав та транспортного засобу) №1914_01 від 14.05.2021 заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, звернути стягнення на предмет застави, у тому числі, у разі: (3) невиконання та/або неналежного виконання заставодавцем кредитного договору (у тому числі й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору, якщо прострочення строку погашення будь-якого з платежів або його часина становить більше місяця). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (чч. 1, 6, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу»). За приписами 1 ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: - з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; - в разі примусового продажу заставленого майна. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV від 18.11.2003. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Частиною 1 ст. 26 Закону України України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. За правилами статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, суд зазначає, що відповідач своїми процесуальними правами не скористався, будь-яких доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин не надав, як і не надав доказів щодо відсутності заборгованості перед позивачем за вищевказаним кредитним договором. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 705,17 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved