Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] і [PERSON] 01 червня 2023 року звернулися до суду до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своєму позові та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що позивачки [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 16 лютого 2022 року володіють 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником 1/2 будинку за адресою [ADDRESS] , є на підставі договору дарування від 07 грудня 2016 року [PERSON] .. Відповідачка в своїй частині вказаного будинку фактично не мешкає, неналежним чином утримує належну їй частку в житловому будинку, дана частина перебуває в занедбаному стані. Фактично в утриманні житла участь не бере, не проводить своєчасно ремонтні роботи для підтримання своєї частки в жилому стані. Через це почала руйнуватися частина будинку, що належить і позивачам. В зв`язку з цим було проведено експертне будівельно-технічне дослідження: відповідно до висновку № 22 від 17 грудня 2022 року будинок складається із двох квартир: квартира [ADDRESS] , загальною площею 66.1 кв. м., в тому числі житловою 43.7 кв. м., яка є відокремленою групою приміщень; квартира [ADDRESS] , загальною площею 99.3 кв. м., в тому числі житловою 46.6 кв. м.. яка є відокремленою групою приміщень. Квартири розділяються між собою внутрішніми суміжними перегородками, шириною 125 мм.. Житловий будинок, літ. «А-1» та прибудови знаходяться у спільній частковій власності. Будинок має єдиний фундамент, єдині несучі стіни, загальне перекриття та загальне покриття даху азбестоцементними листами по дерев`яних кроквах. Під приміщеннями 1-3 (кв. [ADDRESS] ) та прим. 2-5 (кв. № 2) в будинку «А-1» розміщено погреб, літ. «П/Да/і, а.А/1». При досліджені житлового будинку літ «А-1», прибудови, літ. «А1-1», «А2-1», прибудови, літ. «аі-і» експертом були встановлені наступні пошкодження: в будинку «А-1» та прибудові «А1-1» нерівномірне просідання фундаменту, руйнування оздоблювального шару цоколя та стін фасаду, викривлення горизонтальних ліній цоколя, тріщини на всю висоту будівлі, відшарування штукатурки на стінах фасаду: в місці примикання прибудови «аі-і» до будинку наскрізні тріщини, помітне відхилення стіни від вертикалі, подвір`я занедбане, заросло чагарниками, тріщини в місцях примикання віконних коробок до стін, частина приборів пошкоджена, частково відсутнє остіклення вікон. Покрівельне покриття із азбестоцементних листів має протікання і просвіти в окремих місцях, ушкодження і відрив листів від обрешітки, латки із покрівельного заліза, викривлення сталевих жолобів, присутня сильна іржа на настінних металевих жолобах, ушкодження мілких елементів у місцях примикань до виступаючих частин (димової труби). В результаті природних опадів (сніг, дощ), через ушкоджене покрівельне покриття, волога постійно проникає в приміщення будинку та прибудов, літ. «А 1 -1», «А2-1», літ. «аі-і», що призводить до просідання та руйнування перекриття, порушенню його горизонтальності, утворенню тріщин та відставання шару штукатурки від поверхні стель в будинку (кв. [ADDRESS] ). В результаті незадовільного стану покрівельного покриття в будинку та прибудовах в кв. [ADDRESS] під час дощу, волога, через щілини в даху, через перекриття, по суміжній перегородці між квартирою [ADDRESS] та квартирою [ADDRESS] проникає в квартиру [ADDRESS] , про що у квартирі [ADDRESS] свідчать руді плями на стелях, тріщини в карнизах та у кутках приміщень, шпалери відстали від поверхні стін з штукатуркою. Від постійної вологості у приміщеннях 2-3, 2-4, 2-5 кв. № 2, уражені гнилизною підлоги, присутні щілі в місцях примикання плінтусів до підлог. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не становлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого не виконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником битків. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у ж відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Відповідно до висновку № 22 експертного оціночно-будівельного дослідження від 17 грудня 2022 року вартість ремонту в розмірі, необхідному та достатньому, для відновлення нормального стану квартири [ADDRESS] , з врахуванням будівельних матеріалів, складає: 764 197 ( сімсот шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 92 коп.. У зв`язку з цим, як стверджують позивачі, є всі підстави для стягнення вказаної суми з відповідача на їх користь. Також з метою не допущення в подальшому руйнування будинку необхідно зобов`язати відповідача привести свою частину будинку в належний стан з метою усунення протікання та руйнування фундаменту - адже це прямий обов`язок власника утримувати будинок в належному стані та не завдавати шкоди співвласникам. Крім того, їм завдана моральна шкода. Моральна шкода, завдана позивачам в результаті незаконних дій відповідача полягає у наступному: порушення нормального життєвого ритму через необхідність численних звернень до різних органів та осіб з метою з`ясування вартості робіт по відновленню, складання різних документів, та ін.; постійні нервові переживання та стреси, які позивачі відчувають через постійні затоплення, протікання, руйнування в будинку; переживання через неможливість нормально користуватися будинком без побоювання, що може обвалитися стеля та відпасти кусок стіни. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином позивачі вважають, що безвідповідальне ставлення відповідачки до своєї власності, прав та охоронюваних законом інтересів позивачів (не проведення ремонту і інш.) призвело порушені їх права, їм завдана значна матеріальна і моральна шкода. Вважають винними у вказаному саме відповідача. В добровільному порядку відповідач не бажає відновити первісне становище своєї квартири (частини будинку) і відшкодувати будь-яку завдану позивачу шкоду. Просила стягнути з відповідача матеріальну і моральну шкоду, судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, по причини неявки суд не повідомили, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутністю. Правом надання відзиву на позов не скористалася. Причини її та/або представника неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги\~статті 121 ЦПК України\~про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача і їх представника, експерта та свідка, з`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 16 лютого 2022 року володіють 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником 1/2 будинку за адресою [ADDRESS] , є на підставі договору дарування від 07 грудня 2016 року [PERSON] . Відповідачка в своїй частині вказаного будинку фактично не мешкає, неналежним чином утримує належну їй частку в житловому будинку, дана частина перебуває в занедбаному стані. Фактично в утриманні житла участь не бере, не проводить своєчасно ремонтні роботи для підтримання своєї частки в жилому стані. Через це почала руйнуватися частина будинку, що належить і позивачам, що підтверджується експертним будівельно-технічним дослідженням: висновок № 22 від 17 грудня 2022 року та поясненнями в судовому засіданні експерта. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а і поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не становлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого не виконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником битків. Таким чином, законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у ж декодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Відповідно до висновку № 22 експертного оціночно-будівельного дослідження від 17 грудня 2022 року вартість ремонту в розмірі, необхідному та достатньому, для відновлення нормального стану квартири [ADDRESS] , з врахуванням будівельних матеріалів, складає 764 197 грн. 92 коп.. З метою не допущення в подальшому руйнування будинку необхідно зобов`язати відповідача привести свою частину будинку в належний стан з метою усунення протікання та руйнування фундаменту - адже це прямий обов`язок власника утримувати будинок в належному стані та не завдавати шкоди співвласникам. Як стверджують позивачі, їм також завдана моральна шкода, завдана в результаті незаконних дій відповідача: порушення нормального життєвого ритму через необхідність численних звернень до різних органів та осіб з метою з`ясування вартості робіт по відновленню, складання різних документів, та ін.; постійні нервові переживання та стреси, які позивачі відчувають через постійні затоплення, протікання, руйнування в будинку; переживання через неможливість нормально користуватися будинком без побоювання, що може обвалитися стеля та відпасти кусок стіни. Таким чином позивачі вважають, що безвідповідальне ставлення відповідачки до своєї власності, прав та охоронюваних законом інтересів позивачів (не проведення ремонту і інш.) призвело порушені їх права, їм завдана матеріальна і моральна шкода. Вважають винними у вказаному саме відповідача. В добровільному порядку відповідач не бажає відновити первісне становище своєї квартири (частини будинку) і відшкодувати будь-яку завдану позивачу шкоду. Наданий позивачами кошторис для ремонту вказаних пошкоджень будинку, квартири мешкання позивачів суд приймає до уваги, оскільки він охоплює всі наявні пошкодження квартири позивачів, завдані вказаною бездіяльністю відповідача, говорить не лише про пошкодження покрівлі, стін їх частини будинку, квартири, а і про інші пошкодження, іншого сторони не надали, а сторона відповідача не заявила клопотання про призначення експертизи. Відповідачем не усунено спричинені пошкодження, в добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодовано і позивачі вимушені був звертатися з позовом до суду. \~ \~ \~ \~Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 16 лютого 2022 року володіють 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником 1/2 будинку за адресою [ADDRESS] , є на підставі договору дарування від 07 грудня 2016 року [PERSON] . Відповідачка в своїй частині вказаного будинку фактично не мешкає, неналежним чином утримує належну їй частку в житловому будинку, дана частина перебуває в занедбаному стані. Фактично в утриманні житла участь не бере, не проводить своєчасно ремонтні роботи для підтримання своєї частки в жилому стані. Через це почала руйнуватися частина будинку, що належить і позивачам. В зв`язку з цим було проведено експертне будівельно-технічне дослідження: відповідно до висновку № 22 від 17 грудня 2022 року - Дослідивши житловий будинок, літ. «А-1», прибудови до будинку, розташовані по [ADDRESS] в натурі, та наданий технічний паспорт на даний будинок, виготовлений КП «Дніпропетровського МБТІ Дніпропетровської обласної ради» експертом було встановлено, що будинок складається із двох квартир: квартира [ADDRESS] , загальною площею 66.1 кв. м., в тому числі житловою 43.7 кв. м., яка є відокремленою групою приміщень, а саме: прим. (1-1 - 1-8); квартира [ADDRESS] , загальною площею 99.3 кв. м., в тому числі житловою 46.6 кв. м.. яка є відокремленою групою приміщень (кв. № 2), а саме: прим. (2-1 - 2-7). Квартири розділяються між собою внутрішніми суміжними перегородками, шириною 125 мм, що проходять між приміщеннями 1-3 та 2-5, прим. 1-4 та прим. 2-4, прим. 1-2 та прим. 2- 2, прим. 1-7 та прим. 2-6. Житловий будинок, літ. «А-1» та прибудови знаходяться у спільній частковій власності. Будинок має єдиний фундамент, єдині несучі стіни, загальне перекриття та загальне покриття даху азбестоцементними листами по дерев`яних кроквах. Під приміщеннями 1-3 (кв. [ADDRESS] ) та прим. 2-5 (кв. № 2) в будинку «А-1» розміщено погреб, літ. «П/Да/і, а.А/1» При досліджені житлового будинку літ «А-1», прибудови, літ. «А1-1», «А2-1», прибудови, літ. «аі-і» експертом були встановлені наступні пошкодження: в будинку «А-1» та прибудові «А1-1» нерівномірне просідання фундаменту, руйнування оздоблювального шару цоколя та стін фасаду, викривлення горизонтальних ліній цоколя, тріщини на всю висоту будівлі, відшарування штукатурки на стінах фасаду: в місці примикання прибудови «аі-і» до будинку наскрізні тріщини, помітне відхилення стіни від вертикалі, подвір`я занедбане, заросло чагарниками, тріщини в місцях примикання віконних коробок до стін, частина приборів пошкоджена, частково відсутнє остіклення вікон. Покрівельне покриття із азбестоцементних листів має протікання і просвіти в окремих місцях, ушкодження і відрив листів від обрешітки, латки із покрівельного заліза, викривлення сталевих жолобів, присутня сильна іржа на настінних металевих жолобах, ушкодження мілких елементів у місцях примикань до виступаючих частин (димової труби). В результаті природних опадів (сніг, дощ), через ушкоджене покрівельне покриття, волога постійно проникає в приміщення будинку та прибудов, літ. «А 1 -1», «А2-1», літ. «аі-і», що призводить до просідання та руйнування перекриття, порушенню його горизонтальності, утворенню тріщин та відставання шару штукатурки від поверхні стель в будинку (кв. [ADDRESS] ). В результаті незадовільного стану покрівельного покриття в будинку та прибудовах в кв. [ADDRESS] під час дощу, волога, через щілини в даху, через перекриття, по суміжній перегородці між квартирою [ADDRESS] та квартирою [ADDRESS] проникає в квартиру [ADDRESS] , про що у квартирі [ADDRESS] свідчать руді плями на стелях, тріщини в карнизах та у кутках приміщень, шпалери відстали від поверхні стін з штукатуркою. Від постійної вологості у приміщеннях 2-3, 2-4, 2-5 кв. № 2, уражені гнилизною підлоги, присутні щілі в місцях примикання плінтусів до підлог. Отже, враховуючи наведене, на конструктивні елементи житлового будинку літ. «А-1», прибудови, літ. «А 1-1», прибудови «1-1», прибудови -В-1» та на будівлі в цілому, що розташовані по [ADDRESS] негативно впливає проникнення вологи по суміжних перегородках між квартирою [ADDRESS] та квартирою [ADDRESS] через незадовільний стан даху та перекриття в кв. [ADDRESS] , що призводить до втрати технічних експлуатаційних характеристик будівель, як в кв. [ADDRESS] так і в кв. [ADDRESS] , та погіршенню їх санітарних умов. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути давлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст уловлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним і су майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників інша. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а і поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не тушувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Положеннями частин першої, третьої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, ж йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт. Відповідно до ч. І ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим держанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не становлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого не виконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником битків. Така ж норма міститься в ст. 386 ЦК України - власник майна, права якого порушені, право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Вказана норма закону регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу у деліктних правовідносинах діє презумпція заподіювана шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідачів, хоча він не позбавлений цього права. Крім того, відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або і декодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у ж декодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Відповідно до висновку № 22 експертного оціночно-будівельного дослідження від 17 грудня 2022 року вартість ремонту в розмірі, необхідному та достатньому, для відновлення нормального стану квартири [ADDRESS] , з врахуванням будівельних матеріалів, складає: 764 197 ( сімсот шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 92 коп.: 143\~346.70 грн + 620\~851.22 грн = 764\~197.92 грн, де 143\~346.70 грн. - вартість оздоблювальних ремонтно-будівельних робіт (опоряджувальні роботи), з врахуванням будівельних матеріалів, які необхідно виконати в приміщеннях 2-3, 2-4, 2-5, розташованих в будинку [ADDRESS] , 620\~851.22 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт (загальнобудівельні роботи), з врахуванням будівельних матеріалів, які необхідно виконати для відновлення нормального стану житлового будинку, літ. «А-1», розташованого на земельній ділянці по [ADDRESS] . У зв`язку з цим, є підстави для стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивачів. Також з метою не допущення в подальшому руйнування будинку необхідно зобов`язати відповідача привести свою частину будинку в належний стан з метою усунення протікання та руйнування фундаменту - адже це прямий обов`язок власника утримувати будинок в належному стані та не завдавати шкоди співвласникам. Стосовно відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, у порушенні законних прав, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від особи додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода, завдана позивачам в результаті незаконних дій відповідача полягає у наступному: порушення нормального життєвого ритму через необхідність численних звернень до різних органів та осіб з метою з`ясування вартості робіт по відновленню, складання різних документів, та ін.; постійні нервові переживання та стреси, які позивачі відчувають через постійні затоплення, протікання, руйнування в будинку; переживання через неможливість нормально користуватися будинком без побоювання, що може обвалитися стеля та відпасти кусок стіни. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 369/5585/15- 1 зроблено висновок, що: «відповідно до частини другої статті 276 ЦК України, якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично влади на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу і рушення його права на таємницю телефонного спілкування, що є неприпустимим з огляду і... правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією таїни. У даному випадку суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу і зальної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію». Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 05 вересня 218 року у справі № 552/4015/15-ц (провадження № 61-8981св18). У зв`язку з вищевикладеним моральну шкоду позивачі оцінюють у 20 000 грн. для кожного з позивачів. Також відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Щоб у повному обсязі захистити свої інтереси, позивач змушений був звернутися за професійною юридичною допомогою та здійснила оплату послуг у розмірі, який зазначив адвокат. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. 79, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року), впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу саме діями відповідача було завдано моральної шкоди, про що позивачем надано докази. Таким чином підлягають задоволенню вимоги стсовно відшкодування метеріальної і моральної шкоди, відшкодування витрат. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з вказаних відповідачі на користь позивача його витрати на судовий збір. \~ \~ \~ \~Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. \~ \~ \~ \~Справа судом розглядається і рішення у справі приймається за позовом заявника і сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору. Тому рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідачів) діям відносно нього, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно них є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання вказаним відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] майнову шкоду в сумі 764 197 грн. 92 коп., стягнути з відповідачки на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 грн., стягнути з відповідачки на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 грн., зобов`язати [PERSON] відремонтувати за свій рахунок покрівельне покриття та укріпити фундамент належної їй частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору дарування № 2782 від 07 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 13\~420 грн. та витрати на оплату експертного дослідження в сумі 10\~746 грн. 12 коп., а всього 24 166 грн. 12 коп.; в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial