Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

у червні 2023 року Державне підприємство «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 306 053,11 грн; стягнути з Державного бюджету України 30 605,31 грн виконавчого збору та 500 грн витрат виконавчого провадження; вирішити питання про відшкодування судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 у цивільній справі № 752/25588/17 стягнуто з ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 306 053,11 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2019 змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 у цивільній справі № 752/25588/17 в частині застосування норм матеріального права. В межах виконавчого провадження № 585331997 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) у березні 2019 року стягнуто з ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 306 053,11 грн, 30 605,31 грн виконавчого збору, 500 грн витрат виконавчого провадження. В подальшому, Постановою Верховного Суду від 11.06.2020 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 14.02.2019, а справу № 752/25588/17 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2021, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач зазначає, що у відповідності до положень ст. 1215 ЦК України, за відсутності зі сторони позивача добровільної виплати заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, останній має право на підставі ст. 1212 ЦК України вимагати від [PERSON] повернення набутих нею коштів у розмірі 306 053,11 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 65). 07.08.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Бабанін А.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступні доводи (а.с. 92-101). Представник відповідача зазначає, що скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 у цивільній справі № 752/25588/17 та прийняття в подальшому 22.02.2021 нового рішення відбулось виключно внаслідок зміни правової позиції Верховного Суду. На даний час є актуальною позиція Великої палати Верховного Суду, викладена у Постанові від 08.02.2022, відповідно до якої середній заробіток за час вимушеного прогулу прирівняний до заробітної плати, а спори у даних правовідносинах - до трудових спорів. Також представник відповідача зазначає, що на випадок скасування рішення, яке виконано, цивільним процесуальним законом передбачено спеціальну процедуру - поворот виконання рішення. 23.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 123-125). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2023 закри то підготовче провадження (а.с. 150). Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018, постановленим у цивільній справі № 752/25588/17, провадження № 2/752/2745/18 за позовом [PERSON] до ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України», стягнуто з ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 306 053,11 грн (а.с. 6). Постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 змінено в частині застосування норм матеріального права. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 7-10). Постановою Верховного Суду від 11.06.2020 скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 14.02.2019, а цивільну справу № 752/25588/17 передано до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 16-23). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2021, постановленим у цивільній справі № 752/25588/17, провадження № 2/752/2745/18 за позовом [PERSON] до ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України», позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення (а.с. 11-15). Постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2021 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2021 залишено без змін (а.с. 30 зворот - 34). Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05.03.2019 відкрито виконавче провадження № 58533197 про стягнення з ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» на користь [PERSON] боргу у розмірі 306 053,11 грн (а.с. 35-36). Відповідно до платіжного доручення № 5640 від 25.03.2019 з ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 306 053,11 грн (а.с. 16). Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.04.2019 закінчено виконавче провадження № 58533197 у зв?язку із повним фактичним виконанням рішення суду (а.с. 42). Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 306 053,11 грн, які, за аргументами позивача, є безпідставно отриманими, та були сплачені позивачем відповідачу на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке в подальшому було скасоване. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз викладеного свідчить про те, що законодавцем передбачені два винятки коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи підлягає поверненню: якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Судовим розглядом встановлено, що під час списання грошових котів з рахунків ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» відповідно до платіжних вимог Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 58533197/34 від 06.03.2019 та від 15.03.2019, ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» 12.03.2019 платіжними дорученнями №№ 630,631,632 перераховано до ГУ ДКСУ в м. Києві єдиний соціальний внесок із заробітної плати у розмірі 67 331,68 грн, податок з доходів фізичних осіб в розмірі 55 089,56 грн та військовий збір у розмірі 4590,80 грн, що були нараховані на грошові кошти у розмірі 306 053,11 грн, належні до виплаті [PERSON] . На думку суду, в такий спосіб позивачем у добровільному порядку було виконано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018. Визначені обставини та те, що сплачена сума є заробітною платою, із якої утримано всі, передбачені чинним законодавством, податки та збори, не спростовані. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначила, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДП «Державний експортний центр Міністерства охорони здоров?я України» про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих коштів.

Outcome: dismissed