Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист ділової репутації, відповідно до вимог якого просила суд: визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації Адміністрації Держспецзв`язку інформацію, викладену у листі зверненні б/н від 31.01.2023 (вх. №1318/ВС від 31.01.2023) [PERSON] , де зазначається: «Уся зазначена нами інформація свідчить про корупційні діяння на підприємствах в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України!!!», зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме шляхом направлення листа на адресу Адміністрації Держспецзв`язку зі спростуванням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що такі твердження відповідача є неправдиві, порочать ділову репутацію Адміністрації Держспецзв`язку, та завдають шкоди її особистим немайновим правам і були доведені до відома більш ніж однієї особи. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.02.2023 року відкрито провадження по справі. Відповідачем відзиву не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, вивчивши наявні матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, за наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» та Закону України «Про запобігання корупції» Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Національне агентство з питань запобігання корупції є державними органами. З матеріалів справи встановлено, що на адресу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 31.01.2023 року надійшов лист від [PERSON] «Щодо корупції в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України», датований 31.01.2023 року, який також адресований Національному агентству з питань запобігання корупції. У вказаному листі йдеться про закупівлю дронів для Збройних Сил України, їх вартість та якість. Підсумовуючи викладене в листі відповідач зазначає: «Уся зазначена нами інформація свідчить про корупційні діяння на підприємствах в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України!!!». Позивач стверджує, що у вказаний спосіб відповідачем відбулось поширення недостовірної інформації, яка є неправдивою, порочить ділову репутацію Адміністрації Держспецзв`язку та завдаєть шкоди її особистим немайновим правам. Статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Разом з тим, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»). Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»). Згідно з статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся із листом до відповідних державних органів (серед яких і сам позивач як орган державної влади), реалізувавши таким чином своє право на звернення до компетентних органів, уповноважених розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, отже, у такому разі мало місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 30 травня 2018 року у справі 707/53/17 (провадження № 61-15250св18), від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17 (провадження № 61-4388св18),\~від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц (провадження № 61-40572св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 554/10962/16-ц (провадження № 61-44796св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed