Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

20.06.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якому представник просить суд зобов`язати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , надати доступ до квартири [ADDRESS] для встановлення причини затоплення та проведення ремонтно-відновлюваних робіт. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що до контактного структурного підрозділу КП «Керуюча компанія» - житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло» надходили звернення мешканця будинку від 25.04.2023 щодо залиття квартири [ADDRESS] . Власники квартири [ADDRESS] відмовляються надати доступ до інженерних мереж для проведення ремонту та ліквідації аварійної ситуації, про що структурним підрозділом підприємства - житлово-експлуатаційною дільницею «Печерськжитло» було складено акт від 25.04.2023. Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Ільєвої Т.Г. від 22.06.2023 р. справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене провадження з розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав. Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідачі були повідомлені про судове засідання шляхом направлення судової повістки та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що як наслідок свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, у Постанові від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача та пояснень третіх осіб, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Судовим розглядом встановлено, що у комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія») на обслуговуванні перебуває житловий будинок [ADDRESS] , який відповідно до розпорядження Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. КП «Керуюча компанія» здійснює його обслуговування, контроль за технічним станом конструктивних елементів, інженерного та технічного обладнання, мереж систем теплопостачання, виконанням та дотриманням власниками приміщень правил експлуатації і містобудівного законодавства. Відповідно до ст. 24 ЖК України Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утриманням житлового будинку та прибудинкової території. Підпунктом 4 пункту 1, ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець житлової послуги має право доступу до житла, інших об`єктів нерухомого майна для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку, в порядку, визначеному законом і договорами про надання комунальних послуг. Відповідно п. 1, ч. 1, ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний забезпечити представникам виконавця послуги доступ до свого житла, іншого об`єкта нерухомого майна для ліквідації та відвернення аварій, пов`язаних із наданням відповідної комунальної послуги, - цілодобово. До контактного структурного підрозділу КП «Керуюча компанія» - житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло» надходили звернення мешканця будинку від 25.04.2023 щодо залиття квартири [ADDRESS] . Власники квартири [ADDRESS] відмовляється надати доступ до інженерних мереж для проведення ремонту та ліквідації аварійної ситуації, про що структурним підрозділом підприємства - житлово-експлуатаційною дільницею «Печерськжитло» було складено акт від 25.04.2023. Власнику квартири [ADDRESS] у обумовленому житловому будинку житлово-експлуатаційною дільницею «Печерськжитло» було внесено вимогу від 28.04.2023 № 210 та листом від 08.05.2023 № 238 повідомлялося про надання доступу до мереж. За наявною у підприємства інформацією власниками квартири [ADDRESS] є - [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору міни від 24.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н. В., та [PERSON] , на підставі договору дарування від 26.10.2016 № 1756, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірхою І.С. Інформація про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - підтверджується витягом від 16.05.2023. Відповідно до службової записки житлово-експлуатаційною дільницею «Печерськжитло» від 15.05.2023 № 270 для опрацювання звернення мешканця будинку необхідно здійснити обстеження квартири [ADDRESS] , яка розташована вище, щоб виявити причину затоплення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед способів захисту цивільного права судом є, зокрема припинення дії, яка порушує право. Згідно з п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуг має право вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Станом на час постановлення даного судового рішення відповідачами не надано доступу до квартири [ADDRESS] для проведення обстеження та проведення відповідних робіт, як наслідок порушуються права мешканців та санітарний стан вищезазначеного будинку. Відповідачі на спростування доводів та доказів сторони позивача своїх доказів суду не надали. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2684 грн. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved