Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У липня\~2023\~року [PERSON] звернулась до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовною заявою\~до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка надійшла поштовою кореспонденцією 26.07.2023 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 червня 2023 року нею до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] на мою користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року відмовлено у видачі судового наказу, з підстав того, що відповідно до інформації одержавної з органу реєстрації місця перебування та місця проживання неможливо надати довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] через відсутність в електронній базі обліку проживання фізичних осіб. Вважає що має право на отримання аліментів саме з моменту подання первісної заяви про видачу судового наказу 14.06.2023 року. Відповідач по справі є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою №2761 від 12.06.2023 року. Дитина народжена у шлюбц, який зареєстровано 28.09.2013 року та розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2020 року. Батько дитини матеріальної допомоги не надає, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Бізяєвій Н.О. Ухвалою суду від 09.08.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання, з повідомленням (викликом) сторін по справі. Вищевказаною ухвалою суду визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. До судового засідання призначеного на 23.10.2023 року сторони по справі не з`явились. Позивач відповідно вимогам позовної заяви, просила розгляд справи проводити за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Щодо неявки відповідача по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За наслідком\~встановленого зареєстрованого\~місця проживання\~відповідача,\~уся судова\~кореспонденція суду,\~у тому\~числі копія\~ухвали про\~відкриття провадження\~по справі,\~копія позовної\~заяви з\~додатками до\~неї,\~скеровувалась судом\~разом з\~рекомендованим поштовим\~повідомленням про\~відправлення поштової\~кореспонденції на\~ім`я\~відповідача за\~вказаною адресою. Крім направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, судом на сайті «Судова влада» 27.09.2023 року було розміщено оголошення про виклик [PERSON] в судове засіданні по данній справі. Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Згідно з ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наслідком викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Згідно з ч. 2\~ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом у відповідності до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2020 року, розірвано шлюб, зареєстрований 28 вересня 2013 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом №756, між [PERSON] та [PERSON] . За час перебування у шлюбу, в сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У відповідності до довідки з Департаменту надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради від 12.06.2023 року за № 2761, станом на 12.06.2023 року місце реєстрації [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] зазначено адреса: [ADDRESS] . Отже, малолітній син сторін по справі проживає разом з матір`ю [PERSON] .. Як стверджено позивачкою, відповідачем не вчиняються дій з матеріального утримання власної дитини. Відповідно до п. 9\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141\~Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною\~п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з вимогами\~ст. 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.\~180, ч. 3 ст.\~181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1,2\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до п. п. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Надаючи оцінку заявленому позивачем розміру аліментів на одну дитину, судом приймається, що 1/4 частка від доходів (заробітку) платника аліментів на дитину є визначеним законодавцем мінімальним розміром аліментів для стягнення на одну дитину, в порядку наказного провадження у відповідності до п. 4 ч. 1\~ст. 161 ЦПК України\~та ч. 5\~ст. 183 СК України, яке передбачає безспірність вимог. Разом з тим, частина четверта\~статті 13 ЦК України\~проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 травня 2023 року по цивільній справі № 753/20347/20. Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б ускладнювали утримання відповідачем малолітньої дитини, до суду не надано. При вищевикладених обставинах, приймаючи, що відповідач є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, за наслідком чого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача аліменти на малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до набуття дитиною повноліття. Щодо початкового періоду стягнення аліментів визначеного позивачкою з 14.06.2023 року, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В зазначеній справі, позивачка звернулась до суду з позовною заявою 26.07.2023 року, у зв`язку з чим у відповідності до положень ч. 1\~ст. 191 СК України, присуджені судом аліментів підлягають стягненню саме починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Доводи позивача про наявність підстав для визначення початкового строку для стягнення аліментів у рішенні суду з дня звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, у видачі якого позивачці було відмовлено ухвалою суду від 19.06.2023 року, суд вважає безпідставними, оскільки друга частина ч. 1\~ст. 191 СК України\~з її аналізу, стосується визначення початкового строку для стягнення аліментів з дати звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, саме у судовому наказі виданому на підставі відповідної заяви. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення\~ст. 185 Сімейного кодексу України\~щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що\~статтею 196 Сімейного кодексу України\~передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову -на відповідача; у разі відмови в позові-на позивача; у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. Також, рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, у відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial