Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

28.08.2018\~позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом (а.с.2-7 т.1) та з урахуванням зміни позовних вимог (а.с. 247-249 т.2), прохала: 1) визнати спільною сумісною власністю майно подружжя [PERSON] та [PERSON] : - житловий будинок, 28,2 кв.м. житлової площі та 41, 8 кв.м. загальної площі, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 3224486902:01:008:0052, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 2) виділити, в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] право власності по одній другій частині кожному на : - житловий будинок, 28,2 кв.м. житлової площі та 41, 8 кв.м. загальної площі, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 3224486902:01:008:0052, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати право власності, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 161000 грн., як компенсацію за перехід права власності на автомобіль. В обґрунтування позову зазначала, що 19.01.2013 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2018 даний шлюб розірвано. За період шлюбу сторонами придбано майно, а саме: 1)за договором купівлі-продажу від 19.03.2015 на ім`я відповідача придбано житловий будинок 28,2 кв.м житлової площі та 41,8 кв.м. загальної площі з господарськими будівлями та спорудами, по [ADDRESS] , вартістю 29600 грн.; 2)за договором купівлі-продажу від 19.03.2015 на ім`я відповідача придбано земельну ділянку площею 0,2500 га вартістю 33400 грн. з кадастровим номером 3224486902:01:008:0052, на якій розташований житловий будинок; 3)за договором купівлі-продажу від 10.09.2017 придбано автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я відповідача. Крім того зазначала, що даним автомобілем користується тільки відповідач, доступу до автомобіля у позивачки немає. Автомобіль їй потрібен, щоб возити дитину до дитячого садочку на додаткові заняття, лікарню та школу. Автомобіль [PERSON] у них з дитиною забрав взимку і в -15, -20 морозу 4-річна дитина, яка страждає на захворювання органів дихання, всю зиму ходила пішки. Щодо боргової розписки, яку зазначено в зустрічній позовній заяві [PERSON] , то вона є фіктивною та написана не пізніше, ніж місяць назад. 12.10.2018 відповідач [PERSON] подав зустрічний позов (76-82 т.1), у якому прохав: 1) Визнати за ним право власності на одну другу частину спільного сумісного майна подружжя: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у с. Мала Березянка Таращанського району Київської області, вартістю 29600 грн, на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2015; - земельну ділянку, площею 0,25 га, вартістю 33400 грн, кадастровий номер: 3224486902:01:008:0052, на якій розташований вказаний вище будинок; 2) Визнати за ним право особистої власності на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер знак [NUMBER] , який зареєстрований на його ім`я, вартістю 322000 грн. В обґрунтування зазначав, що 19.01.2013 між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції. Від цього шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . За період спільного проживання у шлюбі ними було придбано наступне майно: -житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. Мала Березянка Таращанського району Київської області вартістю 29600 грн на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2015 року; -земельну ділянку площею 0,25 га вартістю 33400 грн, кадастровий номер 3224486902:01:008:0052 на якій розташований вказаний вище будинок; -автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я позивача вартістю 11500 дол. США, що еквівалентно 322000 грн. Отже всього майна придбано за період спільного проживання сторін на загальну суму 385000 грн.. Для придбання автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2008 року випуску позивачем, були позичені гроші у третьої особи в розмірі 12000 дол. США, що стверджується копією розписки даною [PERSON] 15.09.2017 із строком повернення протягом одного року. Строк повернення позики минув 15.09.2018 року. Дана позика до цього часу ні мною, ні відповідачем, [PERSON] , непогашена. Договір позики є чинним і не оспорений. Відповідно до курсу долара борг складає 12000 дол. США, що дорівнює 322000 грн. Даний борг, як видно із боргової розписки, виданої 15.09.2017 року та дати придбання автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 20.09.2017 року, витрачений на придбання автомобіля. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивачки за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом адвокат Ляшенко І.І. у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, прохав визнати спільною сумісною власністю житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , земельну за вказаною адресою, а також автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER. Заперечив, що автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER був придбаний за особисті кошти [PERSON] . Позивачка [PERSON] не надавала згоду на укладення договору позики з [PERSON] та не визнає існування цих боргових коштів і походження коштів. Транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER перебуває у володінні [PERSON] . Позивачка прохає залишити автомобіль [PERSON] , стягнувши на її користь компенсацію. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти виділення, в порядку поділу спільного майна подружжя, [PERSON] та йому права власності по одній другій частині кожному на: житловий будинок, в [ADDRESS] , та на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 3224486902:01:008:0052, що знаходяться за вказаною адресою. Також прохав не викликати третю особу [PERSON] , оскільки на даний час вже не оспорює, що автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER є спільною сумісною власністю подружжя. Прохав залишити автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER у власності [PERSON] , стягнувши компенсацію на його користь, однак письмову заяву про зміну предмету позову не подавав. Третя особа\~за зустрічним\~позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, причини неявки не повідомляв. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2018 (ДНЗС 04.04.2018) розірвано шлюб, зареєстрований 19 січня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 30 (а.с.8, 86 та 10-16, 87-88 т.1). Від даного шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9, зворотній бік 86 т.1). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.03.2018 №117473280 (а.с.38-42 т.1) [PERSON] належить на праві власності наступне нерухоме майно: 1)за реєстраційним номером 24816732244 земельна ділянка з кадастровим номером 3224486902:01:008:0052, площею 0,25 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: земельна ділянка [ADDRESS] (а.с.39 т.1). Підставою виникнення даного права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19.03.2015 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №283. (а.с. 34-35, 90 т.1). Ринкова вартість зазначеної в цьому договорі земельної ділянки, становить 35898,33 грн. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.4. цього договору «покупець купує земельну ділянку за згодою своєї дружини [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 19.03.2015 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. за реєстром № 280». Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3224486902:01:008:0052 у Державному земельному кадастрі здійсненна 08.07.2013 Відділом у Таращанському районі Головного управління Держгеокадастру у Київської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої 15.03.2013 ПП Землевпорядний центр АО, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.03.2019 № НВ-3214544092019; 2)за реєстраційним номером 19068832244 житловий будинок, загальною площею 41,8 кв.м., житлова площа 28,2 кв.м., 1957 року побудови за адресою [ADDRESS] (а.с.39-40). Підставою виникнення даного права власності є договір купівлі продажу житлового будинку, посвідченого 19.03.2015 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 281 (а.с.32-33, 89 т.1). В цілому житловий будинок (дерев`яний), 1957 року побудови, розміром 28,2 кв.м. - житлової площі та 41,8 кв.м. - загальної площі, з господарськими будівлями та спорудами (п. 1.1 договору). Відповідно до абзацу 2 пункту 5.2 цього договору «покупець купує житловий будинок за згодою своєї дружини [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 19.03.2015 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. за реєстром № 280». Станом на 04.03.2019 характеристика будинку, господарських будівель та спору зазначена у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , розробленого ФОП [PERSON] : А Житловий будинок 1957 року побудови, а1 Прибудова 1957 року побудови, Б Сарай 1980 року побудови, б Прибудова 1985 року побудови, В Погріб 1950 року побудови, №1 Колодязь питний 2013 року побудови, №2 Ворота з хвірткою 1980 року побудови, №3 Огорожа 1980 року побудови. Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ Колотюк Н.А. за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи від 28.09.2022 № 3588/19-42/2501/22-42 (а.с.92-155т.2), ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] (вартість будівель і споруд домоволодіння із земельною ділянкою, відведеною для обслуговування та забудови житлових будівель і споруд), в цінах станом на момент визначення вартості (19.09.2022), складає: 255031 грн, у тому числі: -вартість земельних поліпшень, що входять до складу досліджуваного домоволодіння (житлового будинку (літ. «А») із прибудовою «а1», загальною площею 48,4 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами), згідно даних технічного паспорта БТІ, складає 99523 грн; -ринкова вартість земельної ділянки загальної ділянки загальною площею 2500 кв.м. (0,25 га) із кадастровим номером 324486902:01:008:0052, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що входить до складу об`єкта дослідження, (згідно правовстановлюючих документів та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(НВ-3214544092019)), складає 155508 грн. Отже, зазначене нерухоме майно придбано в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, [PERSON] з 20.09.2017 є власником автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.84-85 т.1). Згідно наданої інформації Головним сервісним центром МВС від 14.06.2018 №31/359аз у базі даних Єдиного державного реєстру МВС на ім`я [PERSON] було зареєстровано за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.09.2017 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у суб`єкта господарювання ТОВ «М.В.Л. ГРУП» від 20.09.2017 № 6726/17/007870 (а.с.43, 91 т.1). Згідно висновку експерта КНДІСЕ Копил С.В. від 26.09.2023 №14867/23-54, «ринкова вартість легкового автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , на дату проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи 27.06.2023,\~складає 190415,\~24\~грн з\~ПДВ (а.с.102-106\~т.3). У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав обставину, що автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, суд не приймає до уваги боргову розписку [PERSON] про взяття у [PERSON] боргу в сумі 12000 доларів США для покупки автомобіля (а.с.92 т.1). Таким чином, зазначений автомобіль придбані в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~непереджений та\~правильний розгляд, і розгляд цивільних справ з наданням ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси у\~спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~У випадку,\~якщо закон або\~договір не\~працює ефективного\~способу захисту\~порушеного,\~невизнаного або\~оскарженого права,\~свободи чи\~інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи можна застосувати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не повідомляє закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до частини другої статті 3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилом статті 60\~СК України майно, набуті подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з важливої причини (навчання, ведення домашнього господарства, погляд за дітьми, хвороба тощо). самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за деяким вилученого з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, може бути будь-який вид майна, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. За змістом статей 69, 70\~СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено також у постановах Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~21\~листопада 2018\~року у\~справі N\~372/504/17 (провадження N 14-325цс18) та від 11 квітня 2019 року у справі N 339/116/16-ц (провадження N 61-15462св18), що змагався про сталість судової практики у спільних правовідносинах. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування такої презумції, зобов`язаний довести елементи, які її запитують, на підставі належних та допустимих доказів. При цьому, що не має значення на кого зареєстровано таке майно, остання спільна сумісна власність розповсюджується на майно і в тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним із подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя збільшилася не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна справа подружжя. Тобто критеріями, які можуть надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до частини третьої статті 61\~СК України одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61\~СК України відповідає частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За такими ознаками за нормами сімейного законодавства умови належності майна, яке визначено за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя визначено законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю, інтереси одного з подружжя. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначити предмет та підставу позивання лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України). Ураховуючи вимоги статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті елементи, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім того, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може обґрунтуватися на припущеннях. Відповідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочності головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суд та сторони (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважений з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знищує можливість суду вручатися у взаємовідносини сторін шляхом збору доказів самим судом. У побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка всього реального матеріалу для вирішення спору між сторонами укладається законом на стороні. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264\~ЦПК України обов`язковим судом при розгляді справи є дотримання вимог всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування справжньої справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду попередньо встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено з матеріалів справи та підтверджено у судовому засіданні, що спірне майно, а саме: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка площею 0,25 га, місцезнаходження: [ADDRESS] , набуті сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, з матеріалами справи вбачається, що 20.09.2017 автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , сторони придбали під час шлюбу. В судовому засіданні 24.10.2023 відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незважаючи на те, що зареєстрований лише за відповідачем [PERSON] , який придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, як зазначає позивачка, або, як зазначає відповідач, за кошти отримані за договором позики укладеним в інтересах сім`ї - презумпція виникнення права спільної сумісної власності не спростована. За змістом пункту 3 частини першої статті 57\~СК України майно, набути дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю. Відповідно до частини шостої статті 57\~СК України суд може визнати особисту приватну власність дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їх окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За положеннями зазначених норм при вирішенні питань про правовий режим майна подружжя з`ясування підлягають як підстави й час настання такого майна, так і такі, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Вирішуючи спори між подружжями про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його отримання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третьої статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були отримані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Критеріями, які можуть надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета отримання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Оскільки у договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19.03.2015 відсутня інформація, що вони придбані за особисті кошти [PERSON] , навпаки, [PERSON] надавала письмову згоду на укладення цих договорів, а тому спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. У матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 20.09.2017 №6726/17/007870 шлюбно-сімейні відносини із позивачкою були фактично припиненими, а тому спірне рухоме майно не може вважатися особистою приватною власністю відповідача, а є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2018, яке набрало чинності 04.04.2018 (у справі про розірвання шлюбу), конкретної дати фактичного припинення шлюбних відносин сторін не встановлена. Слід врахувати, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте у шлюбі. Разом з тими відомостями, які наявні в матеріалах справи, підтверджується, що спірне рухоме та нерухоме майно придбано в інтересах сім`ї за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя до припинення шлюбних відносин у судовому порядку. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Позивачка не претендує на те, щоб автомобілі залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Відповідач [PERSON] у зустрічному позові прохає визнати право особистої власності на автомобіль, тобто не заперечує проти залишення йому автомобіля. У пунктах 44-45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі 209/3085/20 зазначено, «що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України і статті 365\~ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3\~ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365\~ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі N 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.» Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~19\~січня 2021\~року у\~справі N\~916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~22\~вересня 2020\~року у\~справі N\~910/3009/18 (пункт 63)). Отже, у випадку, якщо один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки у спільній майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержаній замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом. на підставі\~статті 364 ЦК України\~. У пунктах 22, 30\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справи про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна товариства"\~роз`яснено,\~що вартість майна, що підлягає поділу, за повторним погодженням між подружжями, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.\~У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, чи ви його використали на розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу збільшення, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.\~У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі інше з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначається підлягає ринкова вартість, подібна за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої ??задоволеності особи у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 жовтня 2018 року у справі N 127/7029/15-ц (провадження N 61-9018сво18). Як зазначав\~Верховний суд\~у постанові\~від 11\~вересня 2023\~року в\~справі №\~369/17757/21,\~що судова\~практика у\~цій категорії\~справ є\~сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування. Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм права та конкретних фактичних обставин справи, суд, зробив висновок про поділ спільного сумісного нерухомого майна між сторонами у рівних частках, а саме: визнання за [PERSON] право власності та залишення у власності [PERSON] по одній другій частині житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, ринкова вартість яких за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи становить 255031 грн (житловий будинок з господарськими будівлями 99523 грн, земельна ділянка 155508 грн). Установивши, що спільний автомобіль після розірвання шлюбних відносин сторін на постійній основі перебуває у володінні та користуванні [PERSON] , а визначена вартість рухомого майна за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 190415,24 грн, суд дійшов висновку про наявність підстави для стягнення на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі половини визначеної вартості та залишення автомобіля у власності [PERSON] з одночасним припиненням права [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на цей транспортний засіб. З огляду на вище зазначене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. Щодо заходів забезпечення позову Крім того, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.08.2018 було вжито заходи забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . До ухвалення рішення у справі заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3224486902:01:008:0052, розташованих в [ADDRESS] .

Outcome: partial