Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Коваленко Микола Вікторович звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем 30 серпня 2008 р. укладено шлюб. В шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . У березні 2022 року під час окупації с. Циркуни Харківського району, родина Чорненьких разом із сином виїхала до Німеччини. Проживши в Німеччині більше року спільне життя між сторонами не склалося, через різні погляди на сімейні цінності та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що подружжя стали зовсім чужими людьми. На початку травня 2023 року позивачка разом із сином повернулися до України, а відповідач залишився проживати у Німеччині. Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , та повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Допомога від відповідача не надходить взагалі. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду, за примусовим стягненням з відповідача аліментів на дитину. Представник відповідача адвокат Панасенко П.П. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не погоджується з розміром аліментів в сумі 10000 грн. та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1416,50 грн. Зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 «Про запровадження воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. з 24 лютого 2022 року введено військовий стан. Війна торкнулася всіх громадян, змінила їх звичний спосіб життя, у тому числі й матеріальне становище. 24 лютого 2022 року відразу з початку військової агресії Російської Федерації проти України село Циркуни Харківського району Харківської області, де проживав відповідач із сім`єю, було окуповано військами Російської Федерації. Внаслідок загрози життю в березні 2022 року відповідач із сім`єю змушений був виїхати із зони окупації до Федеративної Республіки Німеччина, де йому було надано тимчасовий захист. На даний час відповідач у Німеччині не працевлаштований, заробітної плати не отримує. За місцем роботи в Україні в ПАТ «ПОЛІЕМОС» (Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Жихарська, 88) відповідач з 1 березня 2022 року заробітної плати не отримує, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит. Навіть до початку військової агресії Російської Федерації проти України відповідач працював в ПАТ «ПОЛІЕМОС» на посаді начальника відділу збуту та отримував заробітну плату після сплати податку у сумі 13120 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2023 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, в позовній заяві представник позивача адвокат Коваленко М.В. розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне. 30 серпня 2008 р. між сторонами укладено шлюб, що зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1697. В шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 01.06.2018, виданої виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Відповідно до довідки від 29.06.2023 №1076, що видана директором ПАТ «ПОЛІЕМОС» Апальковою О., [PERSON] перебуває у штаті підприємства на посаді начальника відділу збуту. З 01 березня 2022 р. заробітна плата та інші виплати йому не нараховуються та не виплачуються в зв`язку з тим, що з початком повномасштабного вторгнення [PERSON] не з`являється на робочому місці, не виконує свої посадові обов`язки, зв`язок з ним відсутній та його місцезнаходження невідоме. До підприємства ніяких заяв від [PERSON] не надходило. В табелі обліку робочого часу табелюється як відсутній з нез`ясованих причин. Згідно з довідкою директора ПАТ «ПОЛІЕМОС» Апалькової А. від 30.06.2023 вих.№1093, за січень 2022 р. заробітна плата [PERSON] склала 16000 грн, за лютий 2022 р. 16000 грн., без врахування податку. В подальшому заробітна плата не нараховувалась. Згідно з довідкою директора ПАТ «ПОЛІЕМОС» Апалькової А. від 30.06.2023 вих.№1092, сукупний дохід [PERSON] з а 2021 рік склав 180616,08 грн., без врахування податку. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України\~від 17\~травня 2017\~року №\~2037-VIII\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст.\~150\~СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи дитина проживає разом з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на позивача, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. Відповідачем жодних обставин, які б свідчили про його звільнення від сплати аліментів суду не надано, а тому суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач на даний час доходу не отримує, хоча перебуває у штаті підприємства ПАТ «ПОЛІЕМОС» на посаді начальника відділу збуту. Відповідач є працездатною особою, яка офіційно працевлаштована, доходу не отримує, а тому, враховуючи положення ч.2 ст.182 СК України, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в розмірі аліментів 1416 грн. 50 коп., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ч.2 ст.\~184\~СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial