Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 31 травня 2003 року було зареєстровано шлюб Козилівською сільською радою Крюківського району Чернігівської області, актовий запис № 4. Від спільного подружнього життя у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу, донька [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Позивач стверджує, що донька навчається на першому курсі Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на денній формі навчання, у зв`язку з цим не має можливості влаштуватися на роботу, а відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу доньці. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, у розмірі 1/3 частини, від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 11 травня 2023 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, за умови продовження навчання. У судове засідання, позивач не з`явилася, подала до суду заяву, згідно з якою просила суд проводити судовий розгляд справи за її відсутності, де також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. При цьому, 13.10.2023 року за вх №48392, до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тимошенко Н. М., надійшла заява, згідно з якою представник відповідача просить суд проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, де також вказує, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини, від усіх видів заробітку (доходу). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. 17.05.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.05.2023 року її будо передано до провадження судді Волчка А. Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2023 року у справі було відкрито позовне провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.06.2023 року за вх. № 29373 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким, сторона відповідача заперечує проти позову, оскільки відповідач виконує обов`язки по вихованню та забезпеченню своєї доньки. Під час попереднього періоду стягнення аліментів, тобто до повноліття доньки, відповідач щомісячно сплачував аліменти у встановленому розмірі, окремо купував донці одяг, ґаджети та давав кишенькові кошти, що продовжував робити і після її повноліття. У підтвердження чого долучив квитанції про сплату аліментів та товарних чеків на купівлю, одягу, ґаджета та прикрас. Однак на даний час відповідач не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, проживає разом з матір`ю похилого віку та допомагає їй, тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у тому розмірі, що просить позивач, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 03.07.2023 року за вх. № 31606 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою остання повністю заперечує щодо відзиву відповідача та вказала, що він надав суду неправдиву інформацію, оскільки після досягнення дитиною повноліття відповідач категорично відмовився допомагати донці, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом. Квитанції долучені ним до відзиву стосуються погашення заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні, що відкрито по стягненню аліментів на утримання доньки до повноліття. Квитанції, що стосуються купівлі прикраси, також не є доказом по утриманню доньки, оскільки вказана прикраса є подарунком від бабусі [PERSON] для онуки [PERSON] . Крім того вказує, що відповідач добровільно не надавав допомоги донці, лише під час примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення аліментів. При цьому вважає, що вказана відповідачем інформація про його фінансовий стан не відповідає дійсності, оскільки він дійсно подарував донці айфон та аксесуари до нього на суму 24 175,00 грн та 1 511,00 грн. Тому, оскільки донька навчається на стаціонарі денної форми навчання, відповідач її не забезпечує, а вона не має змоги самостійно утримувати доньку, у відповідача інших дітей на утриманні немає, просила її позов задовольнити у повному обсязі. Так, судом з`ясовано, що між позивачем та відповідачем 31 травня 2003 року було зареєстровано шлюб Козилівською сільською радою Крюківського району Чернігівської області, про що зроблено актовий запис № 4 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що з 15 вересня 2022 року [PERSON] є студенткою Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. Термін навчання - до 30 червня 2026 року. У період навчання, [PERSON] , не має можливості влаштуватися на роботу, тому потребує матеріальної допомоги від батька. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами справи не досягнуто. За приписами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, зі змісту даного пункту постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягуються на користь дитини незалежно від того, хто звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, аналіз статей 199, 200 СК України, вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Звертаючись до суду, позивачка посилається на те, що вона після досягнення донькою повноліття самостійно несе витрати на утримання доньки та оплату її навчання. Разом з тим, позивачем не надано до суду будь-яких доказів того, що відповідач має фінансову спроможність на утримання повнолітньої доньки. Будь-яких клопотань про витребування вказаних доказів до суду не надходило. При цьому, відповідачем у своєму відзиві вказано, що він не має постійного джерела доходу, оскільки був звільнений з ТОВ «Косметік-Сервіс», у підтвердження вказаних відомостей надав довідку, з якої вбачається, що [PERSON] працював у ТОВ «Косметік-Сервіс» з 18.09.2017 року по 07.06.2021 року, на посаді вантажника та в цей період йому нараховувалася заробітна платня. Крім того, відповідач вказав, що проживає разом з матір 'ю похилого віку та утримує її, однак останній до суду доказів на підтвердження цього також не надав. Таким чином, оскільки [PERSON] , не надано суду відомостей про незадовільний стан його здоров`я, не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON] , а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Отже, відповідачем не в повній мірі доведено, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання. Тому, суд дійшов висновку, що в даному випадку стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з моменту звернення до суду та до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, за умови продовження нею навчання, за даних обставин є недоцільним. Відповідач постійної роботи та стабільного заробітку не має. При цьому, враховуючи, що представник, яки діє в інтересах відповідача, в наданій до суду заяві вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з моменту звернення до суду та до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, за умови продовження нею навчання. Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собо ю. Враховуючи, що судом встановлено, що повнолітня донька сторін [PERSON] , яка проживає разом з позивачкою, продовжує навчання, у зв`язку з чим дійсно потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 частини, від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, за умови продовження навчання нею. На думку суду, такий розмір аліментів, виходячи з обставин справи, є збалансованим та відповідає інтересам дитини. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За правилами ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача та того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial