Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

30.03.2021 [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнив, в якій просив суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову посилався на те, що він є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] і мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті бабусі він звернувся до П`ятої ХМДНК з заявою для оформлення спадщини. Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської МДНК від 11.02.2020 йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки [PERSON] не подав усі документи необхідні для вчинення нотаріальної дії. Вказав, що син спадкодавиці [PERSON] права на обов`язкову частку, передбачену ст. 1241 ЦК України не має, про що подав заяву до нотаріальної контори. Чоловік спадкодавиці - [PERSON] помер [INFO] , в іншому зареєстрованому шлюбі не перебував. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За даними довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2019 за №1074242, вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності чоловіку спадкодавиці [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Восьмою Харківською нотаріальною конторою 29.03.1957 року за реєстровим №2-1357, право власності за яким зареєстроване у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10.03.1964 року за №37094. Син спадкодавиці - [PERSON] спадщину після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] не прийняв, про що подав заяву до нотаріальної контори. За даними довідки, виданої Харківським обласним державним нотаріальним архівом 19.12.2019 №4046/01-20, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Місцем відкриття спадщини після обох спадкодавців є [ADDRESS] . Вказав, що з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але не встигла юридично оформити свої спадкові права. Вказав, що його бабуся [PERSON] проживала разом з дідусем з моменту укладення шлюбу-20 травня 1956 року та по момент їх смерті. Вказане підтверджується наданими матеріалами справи. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.04.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 05.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є онуком [PERSON] згідно її заповіту. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . За даними КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно. Земельна ділянка належним чином не оформлена. Згідно відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація про житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в Реєстрі відсутня. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держарбудінспекції України відсутня інформація щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів справи та рішення виконавчого комітету №17 зазначено «на предоставленном участке «Застройщик» обязуется построить жилой одноэтажный дом, жилой площадью 43,10 кв.м. с количеством комнат (3 комнаты и кухня)».Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 10.12.2019 інвент. Справа №07-19-19 за адресою: [ADDRESS] загальна площа будинку складає 67,9 кв.м., житлова 40,5 кв.м. Площа будинку та кількість кімнат суттєво відрізняються від тієї площі, яка дозволялась для будівництва. Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії, нотаріусом не видалось за можливе встановити коло всіх осіб, що прийняли спадщину фактично. Також у спадкоємця [PERSON] , спадкодавиці [PERSON] та спадкодавця [PERSON] різняться прізвища. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.06.2021 задоволено клопотання позивача про допит свідків, закрито підготовче провадження у справі. 19.08.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , в яких він просив задовольнити позовні вимоги. Вказав, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] і яка мешкала за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який помер [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . Також він є батьком позивача. Після смерті його батьків залишився житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав на праві власності його батьку [PERSON] . Спадщину після смерті батька, який помер [INFO] , він не прийняв, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері він подав заяву до нотаріальної контори, що права на обов`язкову частку, передбачену ст. 1241 ЦК України не має. Таким чином, він не подавав заяву про прийняття або оформлення спадщини та не мав наміру цього робити ні на момент відкриття спадщини, ні зараз. Більш того, його мати склала заповіт на його сина-позивача та він вважає, що належним спадкоємцем майна, в тому числі житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] є його син-позивач по справі, на спадщину не претендував та не претендує. Підтвердив факт, що його мати [PERSON] проживала разом з його батьком з моменту укладення шлюбу та на момент їх смерті. 12.10.2023 до суду надійшла заява позивача про залишення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на будинок, без розгляду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.10.2023 позовну заяву [PERSON] до ХМР про визнання права власності в порядку спадкування на будинок, залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги заяви просив задовольнити. У попередніх судових засіданнях позивач надавав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити. В судовому засіданні були допитані свідки. Так, допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що є братом позивача. Пояснив, що жив з 3 класу, тобто з 1988 по 2013 р.р. в [ADDRESS] разом з бабусею та дідусем. Підтвердив, що бабуся з дідусем завжди мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини не звертався. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживає за адресою: [ADDRESS] та мешкає поруч зі спарним будинком. Знає позивача, батька позивача, оскільки товаришував з батьком позивача [PERSON] , а також бабусю і дідуся позивача, мешкали поруч 65 років. Вони жили разом за адресою [ADDRESS] . Знає це оскільки був часто у їх дворі. [PERSON] одружився в 20 років, також з бабусею та дідусем мешкав [PERSON] , брат позивача. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Його батьки мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . Після смерті його батьків залишився житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав на праві власності його батьку [PERSON] . Спадщину після смерті батька, який помер [INFO] , він не прийняв, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері він подав заяву до нотаріальної контори, що права на обов`язкову частку, передбачену ст. 1241 ЦК України не має. Підтвердив факт, що його мати [PERSON] проживала разом з його батьком з моменту укладення шлюбу та на момент їх смерті. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи передбачені чинним ЦПК України та Конституцією України гарантії, що забезпечують постійність і дієвість верховенства права навіть за умов запровадження воєнного стану в Україні, особливість предмета спору, складність справи, значення розгляду справи для сторін по справі, дотримуючись принципу пропорційності та балансу, враховуючи розумні строки розгляду, суд вважає, що в умовах воєнного стану конституційне право позивача [PERSON] на судовий захист не може бути обмеженим, а тому необхідно вирішити спір по суті з ухваленням судового рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батько позивача [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 20 травня 1956 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №765. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка- [PERSON] , дружини- [PERSON] . Тобто матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є дідусем позивача, а [PERSON] є бабусею позивача. За даними довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2019 за №1074242, вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності чоловіку спадкодавиці [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Восьмою Харківською нотаріальною конторою 29.03.1957 року за реєстровим №2-1357, право власності за яким зареєстроване у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10.03.1964 року за №37094. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] заведена спадкова справі №971/2004. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державного нотаріуса П`ятої Харківської МДНК від 11.02.2020 №424/02-31 - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки [PERSON] не подав всі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а встановити зазначені факти іншим шляхом неможливо. На виконання ухвали про витребування доказів з П`ятої Харківської міської нотаріальної контори 07.07.2021 надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №971/2004 до майна померлої [INFO] [PERSON] . В матеріалах спадкової справи міститься зокрема: заява [PERSON] про прийняття спадщини від 15.09.2004 року, після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , заява [PERSON] про прийняття спадщини від 19.02.2005 після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіт [PERSON] від 25.06.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої ХДНК, на бланку ВАК№108876, яким вона все майно заповіла своєму онуку - [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , інформаційні довідки, витяг з Єдиного реєстру заповітів, свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження [PERSON] , договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Восьмою Харківською нотаріальною конторою 29.03.1957 року за реєстровим №2-1357, актовий запис про смерть [PERSON] , лист Харківського обласного державного нотаріального архіву, довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2019 за №1074242, згідно якої вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності чоловіку спадкодавиці [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Восьмою Харківською нотаріальною конторою 29.03.1957 року за реєстровим №2-1357, заява [PERSON] від 11.02.2020, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2020. Відповідно до заяви [PERSON] від 11.02.2020 останній повідомляє, що спадщину він не прийняв, на неї не претендує та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю за заповітом- [PERSON] , [INFO] . Також, відповідно до відповіді Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку ХМР від 09.12.2019 вбачається, що інформація про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , а саме [PERSON] померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Відповідно до звіту про оцінку майна від 25.02.2021, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ринкова власність житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] складає 708 300,00 грн. без урахування ПДВ. Відповідно до експертного висновку №056/1282-а від 29.09.2023 зазначено, що записи прізвища українською мовою [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] , свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ), запис російською мовою [PERSON] (свідоцтво про одруження, запис [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до вимогст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання дідуся та бабусі позивача є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, іншим способом підтвердити вказані обставини неможливо. Судом встанолено, підтверджено матеріами справи, та не оспорювалось відповідачем, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1957 року та вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтвердили свідки, допитані в ході судового розгляду вказаної справи. А тому суд вважає доведеним факт спільного проживання бабусі позивача [PERSON] та дідуся [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачем надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved