Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 10 000 доларів США. Свої вимоги мотивував тим, що позивачем 08.02.2022 року передано в борг відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 24.01.2023 року складає суму в розмірі 365 686,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 08.02.2022 року із зазначенням умов їх повернення, а саме до 08.04.2022 року. Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув позивачу отримані кошти. Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються. Також просить стягнути з відповідача на правову допомогу у розмірі 40000 грн. У зв`язку з чим представник позивача звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. До канцелярії суду 16.03.2023 року надійшла заява від представника позивача про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, але представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав (а.с. 33-34). Відповідач у судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду надійшла заява, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав частково, а саме: у сумі 365\~686,00 грн., в частині витрат на правову допомогу в розмірі 40000 грн. просить відмовити, судовий збір вирішити відповідно до закону (а.с. 33). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] 08.02.2022 року передано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 24.01.2023 року складає суму в розмірі 365686,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано письмову розписку від 08.02.2022 року із зазначенням умов їх повернення до 08.07.2022 року (а.с. 14). Відповідно до умов вказаної розписки, позивач надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 у.е.. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути в строк до 08.07.2022 року. Відповідач своєю розпискою підтвердив, що брав у борг грошові кошті у сумі 365 686,00 грн., тобто 10000 у.е. фактично відповідають 10\~000 доларів США на певний стан валютного курсу. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або іншу речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, як позичальник, не виконав умови договору та до теперішнього часу не повернув суму боргу, через що позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. Також, відповідно до\~ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом установлено, що відповідач порушив умови взятого на себе грошового зобов`язання, не виконує його належним чином, а тому підлягає стягненню з нього на користь позивачки заборгованість за договором позики від 08.02.2022 року. Відповідно до ч.ч.1, 2, 6\~ст. 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати», якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Тобто, суд має виходити з того, що частина 6\~статті 141 ЦПК України\~регулює не тільки випадок компенсації судових витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, коли обидві сторони звільнені від їх сплати, а й випадок коли одна сторона сплатила судовий збір, а друга сторона звільнена від сплати судового збору. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 155\~внесено зміни до постанови № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (далі - Постанова) та встановлено нові розміри компенсації. Згідно з п. 2, 4\~Постанови\~компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Якщо обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви, що складає 3656,87 грн. відповідно до квитанції АТ КБ «Приват Банк» № 0.0.2836439371.1 від 27 січня 2023 року. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] . Таким чином, судові витрати повинні бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. Також представник позивача просив ухвалити рішення про стягнення 40000 грн. судових витрат на правничу допомогу. Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаними нормами процесуального закону чітко встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу, який сплачено або підлягає сплаті, визначається умовами договору та на підставі доказів. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні такі докази - позивачем такі докази не надано. Копія ордеру на надання правничої допомоги, наявна в матеріалах справи, лише підтверджують повноваження представника позивача на ведення справи у суді та не є доказами, які підтверджують розмір витрат позивача на правничу допомогу в конкретній сумі, але не підтверджує розміру і факт підписання позовної заяви представником та зазначення про договір в ордері, оскільки без надання таких доказів у суду відсутня можливість оцінити його зміст, умови, а також оцінити розмір виконаних адвокатом робіт та співставити їх з умовами договору. Беручи до уваги той факт, що позивачем не було подано підтверджуючий розмір витрат на правничу допомогу, і такі докази в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орієнтовних витрат на правничу допомогу в сумі 40000 грн.

Outcome: partial