Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

12.09.2023 року позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 08.04.2020 року його прийняли на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг». 07.08.2023 року позивач звернувся до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 15.08.2023 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 11.08.2023 року на підприємстві було видано Наказ №2504/ВК, відповідно до якого його, слюсаря з механоскладальних робіт п`ятого розряду механоскладального №2, звільнити 15 серпня 2023 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач не погоджується з таким формулюванням його звільнення і вважає наказ незаконним, виходячи з наступного. Так, станом на липень 2023 року борг підприємства перед позивачем становив 32395,61 грн. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на день звільнення склала 42237,58 грн. Ця сума без урахування вихідної допомоги, яку позивачу має бути нараховано та виплачено у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час систематично порушував законодавство про працю відносно строків та розмірів виплати заробітної плати. На це посилався у своїй заяві про звільнення позивач і ці факти відповідачу достеменно відомі. Відповідач відмовляється сплатити позивачу заборгованість, чим грубо порушує вимоги КЗпП України. З такими діями відповідача позивач категорично не погоджується, адже відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити формулювання причини звільнення та визнати його, слюсаря з механоскладальних робіт п`ятого розряду механоскладального №2, звільненим 15 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»; стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 42237,58 грн, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 24146,67 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. У судове засідання сторони не з`явились. Представником відповідача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» надано відзив, відповідно до якого відповідач не заперечує з визначеним розміром стягнення заробітної плати у сумі 42237,58 грн. Однак, не погоджується проти інших позовних вимог, оскільки листом від 28.02.2022 року ТПП України засвідчила військову агресію російської федерації проти України як форс-мажорні обставини. Крім того, враховуючи ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії росії проти України. Тому вважають, що позивач не має права на виплату вихідної допомоги, оскільки порушення встановлених законом строків виплати заробітної плати з боку відповідача не було та АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» відповідно до чинного законодавства було видано наказ про звільнення [PERSON] за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. 09.10.2023 року представником позивача [PERSON] надані письмові пояснення на відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Так, встановлено, що з 08.04.2020 року [PERSON] був прийнятий на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг». 07.08.2023 року [PERSON] звернувся до керівництва підприємства з заявою, у якій просив звільнити його з 15.08.2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме, систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 11.08.2023 року було видано наказ №2504/ВК відповідно до якого, [PERSON] , слюсаря з механоскладальних робіт п`ятого розряду механоскладального №2, звільнити 15.08.2023 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. У заяві про звільнення від 07.08.2023 pоку адресованій генеральному директору АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. Станом на липень 2023 року борг підприємства перед позивачем становив 32395,61 грн, що підтверджується розрахунковими листами. Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання ним заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. [PERSON] у своїй заяві від 07.08.2023 року просив звільнити його 15.08.2023 року, тобто скористався правом, яке йому надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 15.08.2023 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 15.08.2023 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Крім того, суд критично ставиться до доводів сторони відповідача стосовно того, що відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, у зв`язку з тим, що це порушення допущено внаслідок військової агресії росії проти України. Оскільки Сертифікати про форс-мажорні обставини, надані представником відповідача засвідчує той факт, що представники АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» не мають можливості виконати зобов`язання передбачені Контрактом і як наслідок призводить до порушення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів. Однак порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер і були ще до введення воєнного стану та військової агресії російської федерації проти України. Тому, роботодавцем не доведено, що порушення строків оплати сталось внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Таким чином, АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» не мало права звільняти [PERSON] за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості його звільнення згідно з поданою нею заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. З викладених підстав, суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати його звільненим з посади слюсаря з механоскладальних робіт п`ятого розряду механоскладального №2, 15.08.2023 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Згідно з ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~розрахункового листа,\~наданого позивачем\~встановлено,\~що сума заробітної плати, яка підлягає виплаті [PERSON] становить 42237 грн 58 коп. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 42237,58 грн. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить: за вересень 2022 року 9397,77 грн, за жовтень 2022 року 6700,00 грн, що в сумі становить 16097,77 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становить 8048,89 грн (16097,77/2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь позивача відповідно до положень 44 КЗпП України становить 24146,67 грн (8048,89 грн. х 3). Таким чином, суд не бере до уваги заперечення АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» щодо зменшення суми стягнення вихідної допомоги, оскільки розрахунок відповідача не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового. Судовий збір за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати становить 1073,60 грн. Ухвалою суду від 13.09.2023 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн за вимогою про зміну формулювання причин звільнення з роботи. Зважаючи на викладене, з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн (1073,60 грн + 1073,60 грн.)

Outcome: approved