Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

із позовною заявою про усунення від права на спадкування в Козелецький районний суд Чернігівської області звернувся адвокат Конопля Ярослав Юрійович в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 березня 1994 року між [PERSON] і [PERSON] укладений шлюб і вони спільно проживали в [ADDRESS] . У період шлюбу подружжям побудовані житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. [INFO] [PERSON] помер. Після померлого [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із вказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, де безперервно проживає. Позивач [PERSON] має право на частку у спільному майні подружжя (на 1/2), а також, як спадкоємець першої черги за законом, - на 1/4 частку. [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] , має право на 1/4 частку спадкового майна. Проте, [PERSON] , на їх думку, повинна бути усунена від права на спадкування. У [PERSON] було наявне злоякісне новоутворення, рак 4 стадії, та супутні захворювання. Увесь час із початку тяжкої хвороби та до смерті чоловіка позивач [PERSON] особисто займалась лікуванням свого чоловіка, піклувалась про нього і йому допомагала. Купувала ліки, контролювала прийом ліків чоловіком, постійно возила його до медичних закладів для проходження процедур, прийомів до лікарів та курсів лікування, адже її чоловік був у похилому віці, а останній рік до дня смерті, - у безпорадному стані. Позивач [PERSON] доглядала за чоловіком, готувала їжу, прала одяг, водила на прогулянки і т.д. Після померлого чоловіка позивач [PERSON] систематично обслуговувала та продовжує обслуговувати їхнє домогосподарство за власний кошт, утримує житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, проводить поточні ремонти тощо. Спадкодавець неодноразово телефонував своїй доньці [PERSON] із проханням допомогти у його лікуванні, такої допомоги та піклування про себе дуже потребував від неї, як від доньки. Проте, вона не просто ухилялась від свого обов`язку, а й часто ігнорувала його дзвінки, не допомагала ні морально, ні фізично, також не допомагала фінансово, не приїжджала до нього, відповідно не доглядала за ним, на що мала можливість як фізичну, так і фінансову. Відповідач [PERSON] не приїхала навіть на похорони свого батька. Похорони та поминки організовані й профінансовані позивачем [PERSON] за власний рахунок. Відповідач [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України повинна бути усунена від права на спадкування. За життя [PERSON] , який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, відповідач [PERSON] ухилялась від надання будь-якої допомоги, догляду та піклування, хоча мала на це всі можливості, а спадкодавець потребував такої допомоги. Позивач [PERSON] заявила позовні вимоги про усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого батька - [PERSON] , померлого [INFO] в смт. Козелець Чернігівської області. За ухвалою від 01 червня 2023 року судді Козелецького районного суду Чернігівської області відкрите провадження у цивільній справі, прийнята позовна заява до розгляду. За ухвалою від 03 липня 2023 року Козелецького районного суду Чернігівської області закрите підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Конопля Я.Ю. позовні вимоги підтримав. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] , які належним чином повідомлені про час, дату і місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] із 05 березня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, були зареєстровані з 14 жовтня 1997 року і спільно проживали у [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] у смт. Козелець Чернігівської області, у віці 71 року. Після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 04 березня 1997 року виконкомом Козелецької селищної ради Чернігівської області, [PERSON] є власником вказаного вище домоволодіння. Зі змісту листа, наданого 17 лютого 2023 року КНП «Чернігівський медичний центр сучасної онкології» Чернігівської обласної ради, виходить, що [PERSON] перебував на обліку з приводу злоякісного новоутворення з липня 2010 року. Із копій медичних документів, виданих у липні 2010 року КЛПЗ «Чернігівський обласний онкологічний диспансер» і КНП «Медичний центр сучасної онкології», виходить, що [PERSON] у зв`язку із захворюваннями знаходився на стаціонарному лікуванні у період із 12 до 24 липня 2010 року. До Козелецької районної державної нотаріальної контори 11 вересня 2010 року із заявою про прийняття за законом спадщини після чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася [PERSON] . 28 січня 2011 року до Козелецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття за законом спадщини після батька - [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася [PERSON] . Козелецькою районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 291/2010 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Вислухавши позицію представника позивача - адвоката Коноплі Я.Ю., дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правовими нормами ст. 1223 ЦК України передбачене право на спадкування, яке відповідно мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Підстави усунення від права на спадкування передбачені правовими нормами ст. 1224 ЦК України. 1.Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. 2.Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3.Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 4.Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 5.За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 6.Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Підлягає також з`ясуванню судом питання про те, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року в справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року в справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Конопля Я.Ю. не надали належних і достовірних доказів для підтвердження того факту, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя, у зв`язку із безпорадним станом, що був зумовлений його віком і тяжким захворюванням, звертався до відповідача [PERSON] , - своєї доньки, із проханням про допомогу, догляд та утримання. Ухилення від обов`язку щодо надання допомоги має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Докази про те, що відповідач [PERSON] вчинила умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові, а також про те, що спадкодавець потребував додаткової постійної допомоги саме від неї, не надані. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено належними, допустимими та безспірними доказами, що є її процесуальним обов`язком у силу вимог ст.ст. 12 і 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б надавали законні підстави для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після померлого [PERSON] , - її батька.

Outcome: dismissed