Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 33969,601 грн. на підставі кредитного договору №489512018 від 04.10.2021 року, право вимоги за яким перейшло до позивача відповідно до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.10.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №489513018, згідно з умовами якого остання отримала грошові кошти та зобов`язалася їх повернути, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором. Вказує, що товариство виконало свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала і станом на 31.05.2023 року загальна сума її боргу становить 33969,60 грн. Відповідно до реєстру боржників №163 від 07.12.2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №489513018. 20.10.2022 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитними договорами , вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі, і за кредитним договором №№489512018 від 04.10.2021 року. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором в розмірі 33969,60 грн та судові витрати у справі. Від представника надійшла заява, у якій він просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача також надійшла заява про слухання справи у її відсутності. Крім того, від неї надійшов відзив на позовну заяву, у якій вона частково визнала позовні вимоги, не заперечувала щодо стягнення з неї основної суми боргу, проте заперечила проти стягнення з неї суми нарахованих відсотків. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст.\~626\~ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти\~(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом з`ясовано, що між 04.10.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №489513018, згідно з умовами якого остання отримала грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. та зобов`язалася повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (п. 1.1. договору) (а.с. 6-зворот 9). Відповідно до інформації з реєстру Луцької міської територіальної громади №57068 від 30.06.2023 року, відповідач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. ). Згідно п. 1.3 договору, кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 8000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 03.11.2021 року. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме, до 03.11.2021 року. у випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Пунктом 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: п.п. 1.9.1 виключно на період строку, визначеного у п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65% річних, що становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування ним; п.п. 1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 18.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Кредитор, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті: п.п. 1.9.3 якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується оплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З п. 4.3 слідує, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування кредитними коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, дослідивши укладений сторонами кредитний договір, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання кредиту, які є частиною договору, вбачається, що при його підписанні відповідач погодилася з ними та не заперечувала проти надання кредиту. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала зобов`язання за ним та заборгованість не сплатила. З представленого суду розрахунку вбачається, що у [PERSON] на даний час існує заборгованість за договором №489513018 від 04.10.2021 року в розмірі 33969,60 грн., з яких: 8000,00 грн. основна сума боргу та 25969,60 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 13). При цьому, посилання відповідача, що у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії, не заслуговують на увагу. Так, відповідний правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, п. 4.3 кредитного договору передбачено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування кредитними коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 8). Крім того, відповідач просить відмовити у стягненні інфляційних витрат та 3,71% річних у зв`язку з дією воєнного стану в Україні. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положеннях\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що відповідачу не нараховувались відсотки, штраф, пеня або відповідальність передбачена ст.625\~ЦК України у період воєнного стану. Тобто заперечення відповідача в цій частині є теж безпідставними. Із матеріалів справи слідує, що відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №489513018 (а.с. ). Крім того, 20.10.2022 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитними договорами , вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі, і за кредитним договором №№489512018 від 04.10.2021 року. Згідно із ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч. 1 ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.\~614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як з`ясовано судом, після відступлення товариствами позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Тобто, відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кpeдит в строки, передбачені кредитним договором. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №489513018 від 04.10.2021 року, а тому прийшов до висновку, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками на загальну суму 33969,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача слід стягнути 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved