Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту народження. Заява обґрунтована тим, що у [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Ботіївською сільською радою Приазовського району Запорізької області 28.08.2008\~року, [INFO] у в м.\~Мелітополь Запорізької області, тобто на тимчасово непідконтрольній території України народилася донька [PERSON] , що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №\~428 від 19.06.2023\~року. На території населеного пункту м. Мелітополь, де народилася дитина діяльність органів державної влади України, в тому числі органів (установ) державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється, тому заявників відсутня можливість здійснити державну реєстрацію народження дитини у відповідності до законодавства України. Таким чином, заявникам необхідно встановити факт народження дитини, для реєстрації її народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини з метою забезпечення прав та інтересів дитини яка є громадянином України, але народилися на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з чим, заявники просили суд ухвалити рішення, яким встановити\~факт народження\~дитини [PERSON] , [INFO] , м.\~Мелітополь, Запорізька область, Україна, жіночої статі, громадянки України. Записати матір`ю - [PERSON] , [INFO] , громадянку України. Записати батьком [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Заявники [PERSON] та [PERSON] , подали через канцелярію суду заяви, згідно з якими просили суд розглядати справу за їх відсутності, заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений в порядку встановленому чинним законодавством України. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК\~України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії медичного свідоцтва про народження №\~428 від 19.06.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] о 16:40 год. народила дівчинку, вагою 2\~760 кг, довжиною 50 см. Також, в підтвердження вищевказаного факту заявником надано до суду копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого на тимчасово окупованій території України, згідно з яким, [PERSON] , народився [INFO] у м.\~Мелітополь, Запорізької області, мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України, батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Ботіївською сільською радою Приазовського району Запорізької області 28.08.2008 року [PERSON] , [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявник немає можливості, оскільки, факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження дитини заявнику необхідно для отримання свідоцтва про народження та відповідної реєстрації у встановленому законом порядку. Частиною 1 ст. 144 СК України\~на батьків покладено обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1\~ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"\~державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до\~СК України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (ч . 4 ст. 12 Закону). Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження дитини. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545\~(у випадку народження дитини в закладі охорони здоров`я, де приймаються пологи); медичне свідоцтво про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545\~(у випадку народження дитини поза закладом охорони здоров`я). За приписами п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені\~ст. 317 ЦПК України. Належними відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Ч. 2\~ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним те, що має місце факт народження дитини, а саме: - [PERSON] , [INFO] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі [INFO] у м. Мелітополь, Запорізької області, Україна народила доньку [PERSON] , громадянку України. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України\~«Про\~громадянство\~України» новонароджена дитина є громадянином України як особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України\~при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження його дитини, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заяви, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved