Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 87887,90 грн., незаконно списаних з його банківського рахунку, та 4000,00 грн., помилково зарахованих ним на рахунок № [NUMBER] , а також 10 000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито банківський рахунок № [NUMBER] для зарахування заробітної плати та отримано дебетну картку № [NUMBER] . Починаючи з березня 2018 року і до лютого 2020 року банк без згоди івідповідного на те розпорядження позивача, як власника рахунку, безпідставно списав з його карткового рахунку грошові кошти в сумі 87887,90 грн. Зазначає, що договору, який передбачав би договірне списання коштів з його рахунку, з банком не укладав. Окрім того, позивач зазначає, що при здійсненні ним переказу в сумі 4000,00 грн. через платіжний термінал банку на користь третьої особи сталась помилка, внаслідок чого належні йому кошти були зараховані відповідачем на транзитний рахунок банку № [NUMBER] , після чого були направлені на погашення неіснуючої заборгованості. Також позивач зазначає, що внаслідок щомісячного безпідставного списання відповідачем грошових коштів переніс моральні переживання і душевні страждання, оскільки був по факту позбавлений значної частини заробітку, що негативно вплинуло на звичайний спосіб його життя. Моральну шкоду оцінює в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та проосять його задовольнити із викладених у завяі підстав. Відповідачем направлено суду відзив від 04.05.2023 р. на позовну заяву [PERSON] , в якомувінзаперечує проти задоволення позовуз підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 16.12.2021 р. у справі № 686/23480/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк`до Цимбалюка Вадима Григоровича про стягнення заборгованості було відмовлено в позові АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з повним погашенням заборгованості перед банком. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти на загальну суму 68537,37 грн. та станом на 06.10.2021 р. погасив 91997,90 грн., різниця між даними сумами становить 23459,90 грн. Отже, заявлена позивачем сума 87877.90 грн. не підлягає задоволенню в цілому. Вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки банківським договором не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань, а також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в цивільній справі. Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом достовірно установлено, що позивачу для зарахування заробітної плати згідно договору від 03.02.2014 р. було відкрито в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» банківський рахунок № [NUMBER] та видано дебетну (для виплат) картку № [NUMBER] . Тобто, у даному випадку виникли договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до положень частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно вимог статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. Згідно виписки по зарплатній картці/рахунку позивача [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період 01.01.2017 - 01.01.2022 р.р., складеної відповідачем 16.02.2022 р., в період з 29.03.2018 р. по 29.02.2020 р. банк списав з зарплатного рахунку позивача 87848,54 грн. на погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] . Судовим розглядом встановлено, що розпорядження на списання грошових коштів зі свого рахунку позивач банку не надавав, доказів цього відповідачем суду не надано. Не надано суду і доказів наявності рішення суду, на підставі якого відповідач мав право списати кошти з рахунку позивача без його розпорядження. Не наведено також відповідачем і не надано ним суду доказів про наявність встановлених законом випадків або умов обтяження, предметом якого були б майнові права на грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку позивача для їх правомірного списання банком. Посилання відповідача на підписану позивачем анкету-заяву від 19.05.2010 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, як на доказ укладеного між банком і відповідачем договору банківського кредиту, який передбачає договірне списання коштів з банківського рахунку [PERSON] , судом до уваги не беруться, оскільки доказів підписання позивачем зазначених Умов та правил надання банківських послуг, як складової частини кредитного договору,відповідач суду не надав, а позивачем вони не визнаються. В постанові від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи№ 342/180/17 у аналогічних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Верховний Суд зазначив при цьому, що надані відповідачем «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи банку», з огляду на їх постійно мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших умов та правил, що змінюють істотні умови договору чи збільшують права банку та обов`язкиіншої сторони, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені (як у спірному випадку) в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. І лише факт підписання позичальником «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку» може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору. Отже, списання коштів з карткового рахунку позивача в сумі 87 848,54 грн. є таким, що здійснене без урахування змісту зазначених вище вимог закону. В силу статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з урахуванням наведеного, неправомірно списані з рахунку позивача кошти в розмірі 49 660,07 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] шляхом перерахування коштів на його рахунок. В той же час, судом встановлено, що згідно виписки за договором б/н позивач використав кошти в сумі 38188,47 грн. в межах відкритого йому 14.11.2017 ліміту в розмірі 41000 грн., що доводиться випискою за договором б/н за період 01.01.1999 - 06.10.2021 р.,складеної відповідачем 07.10.2021 р. за картковим (картка [NUMBER] ) рахунком [PERSON] . Зокрема: 05.12.2017 - 5 200 грн. 08.12.2017 - 141.74 грн.; 09.12.2017 - 5 200 грн.; 11.12.2017 - 4 160 грн.; 13.12.2017 - 51.51 грн.; 16.12.2017 - 658,08 грн.; 16.12.2017 - 55. 59 грн.; 17.12.2017 - 48 грн.; 18.12.2017 - 5 200 грн.; 19.12.2017 - 907.29 грн.; 20.12.2017 - 1247.88 грн.; 22.12.2017 - 324.5 грн.; 23.12.2017 - 2080 грн. ; 25.12.2017 - 562.65 грн.; 25.12.2017 - 3 914.23 грн.; 25.12.2017 - 1047 грн. 11.01.2018 - 7 390 грн., а всього 39 188.47 грн. Отже різниця між незаконно списаними банком коштами позивача і сумою коштів банку, які фактично використав позивач становить 49 660,07 грн. (87 848,54 - 38 188.47 грн. = 49 660.07 грн. За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 49660,07 грн., як різниця між сумою коштів позивача, неправомірно списаною банком, і сумою фактично використаних позивачем коштів банку(87848,54 грн. - 38188,47 грн. = 49660,07 грн.). Суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн., помилково зарахованих ним на рахунок № [NUMBER] , оскільки вони не доведені позивачем належними та допустимими доказами. Щодо преюдиційного значення рішення Летичівського районного суду від 16.12.2021 р. у справі № 686/23480/20. З приводу преюдиційності рішення Летичівського районного суду від 16.12.2021 у справі № 686/23480/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким відповідачу відмовлено у позові, на що посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, слід зазначити, що зазначеним у даному рішенні обставинам районний суд дав тільки свою правову оцінку, а відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, вираженого ним у постанові від 11.12.2019 р. за результатами розгляду Касаційним цивільним судом справи №320/4938/17, не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення. Щодо перебігу позовної давності за вимогами позивача. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначаєтьсяст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Право позивача вважається порушеним з моменту неправомірного списання відповідачем належних позивачу грошових коштів. А оскільки неправомірне, як вважає позивач, списання належних позивачу коштів з його рахунку здійснювалось відповідачем різними сумами багаторазово, починаючи з 29.03.2018 року, то перебіг позовної давності стосовно повернення (стягнення) кожної незаконно списаної з рахунку позивача суми грошових коштів починається з наступного дня після настання факту неправомірного списання коштів відповідачем й обчислюється окремо щодо кожного незаконного списання коштів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до ряду законодавчих актів України, зокрема і до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, які доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. N 1236«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України було установлено карантин. Отже, заявлення [PERSON] позову до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів та моральної шкоди здійснено в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України, а тому правових підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд не знаходить. Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Суд вважає,що незаконне списання відповідачем грошових коштів призвело до того,що [PERSON] не отримав значну частину виплаченої йому заробітної плати та був позбавлений в цій частині засобів для існування та утримання своєї сім`ї, що негативно вплинуло на звичайний спосіб його життя. Крім того, позивач вимушений був витрачати свій час для встановлення причин списання коштів. Внаслідок неправомірних дій банку позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди підлягає сума в розмірі 5000 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 576,00 грн. (54 660,07 грн. х 1073.6 грн. : 97 887,9 = На підставі викладеного та,

Outcome: partial