Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1995 року, виданого Комісією по приватизації державного житлового фонду ВУЖКГ, записано у реєстрову книгу №38 за реєстровим №643, на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , на праві приватної спільної власності, на ім`я - [PERSON] , та [PERSON] , померлій в її частині - [PERSON] [INFO] ; встановити факт родинних відносин між [PERSON] ,\~ [INFO] , та померлою [PERSON] , а саме той факт, що [PERSON] , що померла [INFO] є матір`ю позивача; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він народився в с. Іванівка Великописарівського району Сумської області. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Відповідно до вищевказаного повторного свідоцтва про народження матір позивача записана як « [PERSON] ». В документі, що підтверджує право власності на нерухоме майно, власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане комісією по приватизації державного житлового фонду ВУЖКГ 12 грудня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 12 грудня 1995 року, право власності зареєстровано комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 12 грудня 1995 року та записано у реєстрову книгу№38 за реєстровим №643, а інша 1/2 частка вищевказаної квартири належить позивачу по справі. Позивач вказує, що в правовстановлюючих документах прізвище його матері написано по-різному: « [PERSON] , « [PERSON] », а вказане не дає можливість оформити спадщину через нотаріальну контору. Завідувачем Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Анною Маслій, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , та запропоновано звернутися до суду. Крім того позивач зазначає, що єдиним спадкоємцем є саме він, інших спадкоємців немає, та на спадкове майно більше ніхто не претендує. Позивач надав заяву, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розгляд справи просить провести без його участі. Представником Дергачівської міської ради Шенькарук С.М. до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народився [INFO] в с. Іванівка Великописарівського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] , видане 26 грудня 2019 року Великописарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області, де в графі «батьки» - батько значиться як [PERSON] , а мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , видане 26 жовтня 2000 року Дергачівським міськвиконкомом м. Дергачі, [INFO] померла « [PERSON] . Так, в документі що підтверджує право власності на нерухоме майно, власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON] , інша 1/2 частка вищевказаної квартири належить позивачу по справі, [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане комісією по приватизації державного житлового фонду ВУЖКГ 12 грудня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 12 грудня 1995 року, право власності зареєстровано комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 12 грудня 1995 року та записано у реєстрову книгу №38 за реєстровим №643. Отже, в правовстановлюючих документах прізвище померлої [PERSON] зазначено по-різному: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно до положень ст.293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.005.1998 року) «відповідно по п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану .» Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами. Так, на підставі наданих до суду письмових доказів, судом встановлено, що померла [PERSON] є матір?ю, позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно відповіді завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області А. Маслій від 27.06.2023 №912/01-16, після померлої [INFO] [PERSON] нотаріальною конторою спадкова справа не заводилася. Так, судом встановлено, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Відповідно до п.5 ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23). Завідувачем Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області А.Маслій, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , та запропоновано звернутися до суду. Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки в позасудовому порядку позивач не може оформити своїх спадкових прав через відсутність певних документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем, він вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, позовні вимоги в частині визнання за права власності на майно, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , також підлягають задоволенню у повному обсязі, адже ці вимоги належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~\~ст.76 ЦПК України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved