Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] в м. Лиман Краматорського району Донецької області померла [PERSON] - мати позивача. Після її смерті відкрилася спадщина. Єдиним спадкоємцем померлої є позивач. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в першу чергу, із настанням обставин непереборної сили, а саме обставин військового стану в Україні. До моменту смерті, тобто до [INFO] спадкодавець мешкав у місті Лиман Донецької області, яке перебувало в зоні бойових дій. Заповіт зберігався в спадкодавця, тому позивач отримав доступ до нього запізно, а саме після спливу встановленого для вступу в спадок строку. Враховуючи викладене, позивач просить визначити додатковий строк для подачі позивачем - [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] , терміном у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.06.2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи відсутності сторони, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направили. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданим Лиманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 14.03.2022, про що зроблено відповідний актовий запис № 191. Згідно Заповіту від 20.03.2013, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Лук?янець Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 455, - [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належним їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі належні їй: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за номером [ADDRESS] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за номером [ADDRESS] заповідає своєму синові - [PERSON] , [INFO] , який проживає: [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] являється матір`ю [PERSON] . Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дорменок Ю.М. із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса № 307/02-31 від 05.06.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у зв`язку з тим, що [PERSON] на час її смерті не був зареєстрований та не проживав разом із померлою за однією адресою і він не є спадкоємцем, передбаченим ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи встановлені судом обставини судом прийшов до висновку, що у позивача виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] . Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з непереборною силою, а саме обставин військового стану в Україні. Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлої.

Outcome: approved