Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, у зв`язку з неможливістю спільного проживання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . В цій квартирі фактично проживає без реєстрації з січня 2021 року по теперішній час відповідач по даній справі [PERSON] , яка вселилася в дану квартиру без згоди та відома позивача. Відповідач [PERSON] протягом останніх 1,5 року постійно вчиняє сварки, скандали по відношенню до позивача вдови, постійно принижує її нецензурними словами. Лайки, погрози стали суттю її життя та існування. Крім того, відповідач [PERSON] не несе жодних витрат по утриманню та обслуговуванню квартири, в якій вона проживає фактично як наймач. Крім цього, [PERSON] неодноразово застосовувала до позивача моральну силу, погрожувала, що ніколи не виселиться, позивачу доводиться жити в іншій квартирі, бо вона боїться її погроз. За таких обставин вважає, що [PERSON] має бути виселена із належного позивачу жила за неможливістю спільного проживання. Відповідач [PERSON] має інше постійне місце реєстрації та проживання в [ADDRESS] , де має частку на праві приватної власності, тобто вона житлом забезпечена. Позивач надала відповідачу [PERSON] строк для добровільного виселення, про що свідчить лист-вимога від 05 вересня 2022 року, але остання проігнорувала таку вимогу, тому просить на підставі ч.1 ст.116 ЖК України виселити відповідача із належної позивачу квартири в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою від 11.11.2022 постановлено прийняти вказану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 07.12.2023, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 10.10.2023. Ухвалою судового засідання від 01.02.2023 постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради. 14.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що проживає у квартирі [ADDRESS] не як наймач, а як член сім`ї власника, оскільки є дочкою позивача. У спірній квартирі проживає з дозволу позивача, яка надала їй ключі, з січня 2021 року разом зі своїми дітьми - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Підставою для виселення відповідача з квартири позивач вказує фактичне порушення відповідачем правил співжиття, однак систематичне порушення правил співжиття повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами, а саме переліченими у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» заходами попередження, котрих немає і ніколи не було. Жодних таких доказів позивач не надає, і не лише в контексті систематичності, але й взагалі вчинення будь-яких описаних незаконних дій відповідача, не вказує, які заходи впливу вживалися та виявилися безрезультатними. Крім цього, голослівними і неправдивими є твердження позивача про те, що відповідач не несе жодних витрат на утримання квартири, що спростовується долученими до відзиву квитанціями про оплату відповідачем житлово-комунальних послуг. Необґрунтованими таких вважає посилання позивача на наявність у відповідача іншого постійного місця реєстрації та проживання, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки загальна площа такої становить 26,5 кв.м; житлова площа 17,4 кв.м., квартира складається з 1-ої житлової кімнати, кухні та коридору і такій фактично проживає [PERSON] , котрий є сином позивача та братом відповідача. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім?ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 03.01.2023, складеного комісією Служби у справах дітей Виконавчого комітету Перемишлянської міської ради, встановлено, що: «житлова площа є недостатньою для проживання сім?ї [PERSON] та її трьох дітей. Місця для облаштування окремих зон відпочинку та приготування уроків немає. Висновок комісії: матеріально-побутові умови проживання сім`ї [PERSON] не відповідають інтересам дітей та не є належними для їх всебічного розвитку». Таким чином, у квартирі у Перемишлянах діти відповідача проживати не можуть. В той же час як вбачається з Акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 11.02.2022, виданим ТзОВ «Управляюча компанія Укрдім» діти відповідача проживають з відповідачем у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вчаться у школі та ходять в садочок у Винниках. В той же час у власності позивача перебуває 4 квартири. 09.05.2023 від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. При цьому, проти задоволення позову заперечив, оскільки Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування вважає, що при задоволенні позовних вимог будуть порушені житлові права дітей. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що позивач придбала квартиру на кошти, зароблені у Польщі, однак проживати у ній разом з відповідачем не може. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підсав, викладених у відзиві. Відповідач додатково зазначила, що хоча на квартиру, яка перебуває у власності позивача заробила саме позивач, однак купляла таку для відповідача, наполягла переїхати з дітьми у м.Винники, не давши дітям довчитися у м.Перемишлянах. У цій квартирі [ADDRESS] роки ніхто не жив. Крім цього, відповідач їздила підміняти матір на роботу у Польщі та зароблені кошти вкладала в ремонт квартири, а також доглядала бабу матір позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні 23.03.2023 проти задоволення позову заперечила. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сторонами визнано, а також підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , у якій з січня 2021 року проживає відповідач зі своїми дітьми - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, позивач підставою таких вказує ст.116 ЖК України та обґрунтовує позовні вимоги неможливістю спільного проживання. Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. При цьому, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вказаним вимогам позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для позивача проживання з нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Не свідчить про існування вказаних обставин і долучена до позовної заяви копія попередження від 05.09.2022 про вимогу звільнити квартиру. Не підтверджують вищевказаних обставин і покази допитаних за клопотанням позивача свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які лише повідомили, що працювали з позивачем у Польщі та з її слів знають про сварки з дочкою, а також те, що позивач передавала кошти на купівлю квартири у Львові. Допитаний за клопотанням відповідача свідок [PERSON] , який є сином позивача та братом відповідача, повідомив, що між сторонами дійсно є конфлікт, однак квартиру мама купляла сестрі, остання робила ремонт та постійно проживає у цій квартирі, в той час як позивач може там лише інколи переночувати, а так проживає у м.Перемишляни. Наведене спростовує посилання позивача на те, що відповідач самовільна зайняла квартиру. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені ст.116 ЖК України, для виселення відповідача відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed