Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПрАТ «АК «Київводоканал» забезпечує надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] , на підставі публічного договору (оферти) про надання позивачем, як виконавцем житлово-комунальних послуг. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання, разом з тим, відповідачі, усупереч взятих на себе зобов`язань, порушують умови договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.08.2014 по 30.09.2022 послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 87 936,95 грн., що складається з: заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 87 374,37 грн., внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 84,70 грн. та заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 477,88 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання боржниками оплати спожитих житлово-комунальних послуг, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 188,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 48 904,22 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. 13.06.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Даниленком Є.В. до суду подано відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» в частині стягнення заборгованості за період з серпня 2014 року по березень 2017 року, застосувавши строки позовної давності. Крім того, зазначив, що з урахуванням введення на території України воєнного стану, починаючи з 24.02.2022 не підлягають нарахуванню інфляційні втрати та три проценти річних. 06.07.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій остання зазначає, що жодних штрафних санкцій ПрАТ «АК «Київводоканал» після лютого 2022 року споживачам житлово-комунальних послуг не нараховувало. Крім того, зазначила, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат мають компенсаційний, а не штрафний характер та є способом захисту кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Даниленко Є.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, у якому просив ухвалити рішення з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву. Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, у яких також зазначено про часткове визнання позову з урахуванням обставин, викладених у відзиві, просили застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. У листі КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-992 (И-2022) від 25.01.2022 також зазначено, що право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З інформаційних довідок про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи вбачається, що відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою. 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. 05.08.2014 року у газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Зі змісту повідомлення вбачається, що фізична особа, яка користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов`язався надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно із пункту 3.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Окрім того, 31.05.2021 на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення), у зв`язку з чим з 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним. Згідно з п. 1 Договору Виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 15 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором. Пунктом 7 Договору визначено, що плата за послуги складається з: 1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства; 2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.09.2019 №1716 для відповідного будинку у розмірі 12,10 грн. щоквартального. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц Таким чином, відповідачі, які є співвласниками вказаного нерухомого майна отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті та на веб-сайті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору не надходило. Водночас, відповідачі, усупереч взятих на себе зобов`язань, порушили умови договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.08.2014 по 30.09.2022 послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість на загальну суму 87 936,95 грн., що складається з: заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 87 374,37 грн., внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 84,70 грн. та заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 477,88 грн., що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. На момент розгляду справи відповідачами не сплачено зазначену суму заборгованості, відповідні докази не надано суду. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц). У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено що відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), несвоєчасно та не в повному обсязі здійснюють платежі за житлово-комунальні послуги в результаті чого у останніх утворилась заборгованість за період з 01.08.2014 по 30.09.2022 послуг на загальну суму 87 936,95 грн., що не спростовано останніми відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 188,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 48 904,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Разом з тим, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року. Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка включає в себе: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення; три відсотки річних та інфляційні втрати за період з серпня 2014 року до березня 2017 року. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача вказаної заборгованості за період з серпня 2014 року до березня 2017 року задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по 30 вересня 2022 року у сумі 68 105,11 грн. трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом, а отже позов у цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по 30 вересня 2022 року суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан, який діє і на теперішній час. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що позивачем, усупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, здійснювалося нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат після 24.02.2022, оскільки для їх розрахунку узято кількість календарних днів прострочення по 30.09.2022 (кінцева дата), а не по 24.02.2022, тим самим збільшено кількість календарних днів, яка береться для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат. У зв`язку з цим, суд, самостійно провівши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по 24.02.2022, встановив, що загальний розмір 3% річних та інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний період складає 4161,78 грн. та 11 979,86 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та солідарне стягнення з відповідачів на користь ПрАТ «АК«Київводоканал» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 68 105,11 грн.; трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 4 161,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11979,86 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн., то у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню у дольовому порядку з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 431,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial