Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~Новосанжарського районного\~суду Полтавської\~області з\~позовом до\~відповідача [PERSON] ,\~в якому\~просив припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 3,3200 га з кадастровим номером 5323487200:00:002:0475 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівської (колишньої Сухомаячківської) сільської ради Полтавського району Полтавської області та здійснити поділ вказаної земельної ділянки. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він та відповідач є співвласниками земельної ділянки площею 3,32 га з кадастровим номером 5323487200:00:002:0475, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівської (колишньої Сухомаячківської) сільської ради Полтавського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Водночас, зазначив, що за відсутності згоди відповідача, позивач позбавлений можливості розпорядитись належною йому часткою земельної ділянки, у зв`язку з чим судовим експертом був складений висновок земельно-технічної експертизи № 13, згідно з яким експертом пропонується варіант поділу спірної земельної ділянки, який передбачає, що [PERSON] буде належати 1,6600 га (1/2 частина) та [PERSON] буде належати 1,6600 га (1/2 частина) вищезазначеної земельної ділянки. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 26). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 34). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надав. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324884156 від 06.03.2023, земельна ділянка площею 3,32 га, з кадастровим номером 5323487200:00:002:0475, що розташована за адресою: Сухомаячківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1380, виданого 15.12.2017 Зіньківською державною нотаріальною конторою Полтавської області та [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-2736, виданого 01.12.2010 Новосанжарською державною нотаріальною конторою (а.с. 15-16). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 13 від 15.03.2023 запропоновано варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5323487200:00:002:0475, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), площею 3,3200 га, що розташована за адресою Драбинівська сільська рада Полтавський район Полтавська область (стара назва Сухомаячківська сільська рада Новосанжарський район Полтавська область) відповідно до часток співвласників 1/2 та , а саме: - першому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1, 6600 га, (на плані зафарбовано в червоний колір) цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку землі сільської ради довжина межової лінії складає: 93,68 м, 178,55 м; з боку землі, що пропонується виділити другому співвласнику довжина межової лінії складає: 91,63 м; з боку землі [PERSON] (кадастровий номер 5323487200:00:002:0474) довжина межової лінії складає: 179,82 м; - другому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,6600 га, (на плані зафарбовано в зелений колір) цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку землі, що пропонується виділити першому співвласнику довжина межової лінії складає: 91.63 м; з боку землі сільської ради довжина межової лінії складає: 182.69 м, 89.55 м; з боку землі [PERSON] (кадастровий, номер 5323487200:00:002:0474) довжина межової лінії складає: 183.95м ( а.с. 9-14). Також судом встановлено, що в позасудовому порядку за відсутності згоди відповідача сторони спір не вирішили. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 вказано, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно із статтею 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 3,320 га з кадастровим номером 5323487200:00:002:0475, що розташована на території Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу по частині кожному. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право на зазначене майно пропорційно своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину земельної ділянки, яка відповідає розміру та вартості його частки. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18. Отже, сторони як співвласники земельної ділянки мають право на поділ майна в натурі пропорційно своїм часткам. З матеріалів справи вбачається, що позивач просив поділити земельну ділянку відповідно до запропонованого експертом у висновку № 13 від 15.03.2023 варіанту поділу. В той же час, відповідач щодо вказаного поділу земельної ділянки заперечень не надав, свого варіанту поділу не запропонував. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість поділу спірного нерухомого майна згідно з висновком експерта № 13 від 15.03.2023 земельно-технічного дослідження за варіантом, запропонованим експертом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється». Суд встановив, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 зазначила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Саме тому, виходячи з мети позову, заявленого позивачем, і його обґрунтування, вимогу припинити право спільної часткової власності та здійснити поділ земельної ділянки слід розцінювати як таку, що повинна стосуватись не тільки припинення права спільної часткової власності і поділу майна лише щодо позивача, але і щодо відповідача, оскільки припинивши право власності [PERSON] припиняється і право спільної часткової власності й другого співвласника - відповідача, а поділ може бути здійснений лише між усіма співвласниками із зазначенням поділених часток в натурі для обох власників. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав сторін буде поділ цього майна в натурі між сторонами, відповідно до якого кожній стороні необхідно виділити частину спірного майна відповідно до варіанту поділу, визначеного висновком експерта № 13 від 15.03.2023, припинивши право спільної часткової власності на земельну ділянку обох співвласників. Таким чином, здійснюючи поділ спірної земельної ділянки суд вважає за необхідне зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Приймаючи таке рішення суд керується загальними засадами цивільного законодавства, зокрема засадами справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), що спонукають суд при вирішенні спорів ураховувати інтереси усіх сторін. Суд також приймає до уваги положення про те, що правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. З огляду на це у судовому рішенні, яким позивачу виділено частину спірної земельної ділянки слід зазначити яка саме частина цієї земельної ділянки виділяється відповідачу. Аналогічного висновку у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 462/1585/16-ц (провадження № 61-6705св20). Суд,\~дослідивши усі\~обставини справи,\~вивчивши доводи\~та докази,\~якими обґрунтовані\~позовні вимоги,\~приходить до\~висновку про\~наявність достатніх\~підстав для\~ задоволення\~позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved