Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» в особі представника Ткаченко Б.Т. звернулося до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, в якому просило суд ухвалити рішення яким: -звільнити з-під арештів майно, а саме квартиру [ADDRESS] , накладених на підставі: 1) постанови, серії та номер АН №388404 Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30.03.2010 року, реєстраційний номер обтяження 14122234; 2) постанови, серія та номер В-9 № 897 Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.12.2009року, реєстраційний номер обтяження 14122262. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що між\~АКІБ «УкрСиббанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір про\~надання споживчого\~кредиту.\~У забезпечення\~наданого кредиту\~за кредитним\~договором був\~укладений договір\~іпотеки,\~об`єктом обтяження\~за яким\~є квартира\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Між товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «КЕЙ\~-\~КОЛЕКТ» та\~ПАТ «УкрСиббанк»\~були укладені\~Договір факторингу\~та Договір\~про відступлення\~права вимоги\~за договорами\~іпотеки,\~згідно яких\~право вимоги\~за вищевказаними\~кредитними договорами\~та договором\~іпотеки перейшло\~до ТОВ\~«КЕЙ-КОЛЕКТ».\~Зобов`язання за\~договорами про\~надання споживчого\~кредиту та\~відповідачем не\~були виконані.\~З цих\~підстав,\~ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»\~набуло право\~ власності\~на \~іпотечну квартиру.\~ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»\~є власником\~цієї квартири.\~В ході\~моніторингу інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна,\~позивачем було\~виявлено,\~що на\~нерухоме майно,\~яке є\~власністю позивача,\~накладені арешти:\~1)\~постанова,\~серії та\~номер АН\~№388404\~Першого Суворовського\~відділу державної\~виконавчої служби\~Одеського міського\~управління юстиції\~від 30.03.2010\~року,\~реєстраційний номер\~обтяження 14122234;\~2)\~постанова,\~серія та\~номер В-9\~№ 897\~Першого Суворовського\~відділу державної\~виконавчої служби\~Одеського міського\~управління юстиції\~від 23.12.2009року,\~реєстраційний номер\~обтяження 14122262. Наявність наведених обтяжень порушує права позивача, як власника майна. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2022 року було витребувано з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса): - відомості про стягувача у виконавчому провадженні в інтересах якого, постановою серії та номер: АН N388404 старшого державного виконавця Першого Суворовського ВДВС міста Одеси ГТУЮ Заяць К.В. від 30.03.2010 року, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 14122234); - відомості про стягувача у виконавчому провадженні в інтересах якого, постановою серії та номер: В-9 № 897 старшого державного виконавця Першого Суворовського ВДВС міста Одеси ГТУЮ Заяць К.В. від 23.12.2009 року, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 14122262). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року закрито підготовче\~провадження та\~призначено справу до\~судового розгляду\~по суті. Представник позивача ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» до судового засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала. Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи відсутність заперечень позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачу причин неявки на судове засідання, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту. У забезпечення наданого кредиту за кредитним договором був укладений договір іпотеки, серія та номер: 1595, від 25.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б., об`єктом обтяження за яким є квартира за адресою: [ADDRESS] Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ -КОЛЕКТ» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір Факторингу та Договір про відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» набуло право Кредитора за кредитним договором, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також право Іпотекодержателя за Договором іпотеки. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, № інформаційної довідки 255212848 від 30.04.2021 року: - ТОВ «КЕЙ_КОЛЕКТ» значиться власником кв. [ADDRESS] . Боржник: [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер:1595, виданий 25.06.2008, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО, Калінюк О.Б. Підстава внесення запису про право власності: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29209473 від 12.04.2016, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ. Відносно квартири [ADDRESS] зареєстровані наступні обтяження: - №14122234 від 30.03.2010 року, внесено на підставі постанови про арешт майна боржника АН № 388404, виданий 30.03.2010 року, видавник перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старший державний виконавець Заяць К.В.; - №14122262 від 23.12.2009 року, внесено на підставі постанови про арешт майна боржника В-9 № 897, виданий 23.12.2009 року, видавник перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старший державний виконавець Заяць К.В.; На виконання ухвали суду від 16.11.2022 року, з Першого Суворовський відділу державної виконавчої служби у місті Одесі надійшла відповідь від 19.12.2022 за №58102, в якій зазначено, що вищезазначені виконавчі провадження, в рамках яких були накладені спірні обтяження, відсутні, журнали обліку виконавчих проваджень знищено, згідно до Наказу про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцям, термін зберігання архівних виконавчих проваджень становить три роки. У зв`язку із чим, відділ не має можливості надати будь-яку інформацію. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції станом на день ухвалення рішення) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4\~ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Згідно зі статтею 59\~Закону №\~1404-VIII під\~час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ТОВ « КЕЙ-КОЛЕКТ» являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.04.2021 № 255212848. Доказів іншого матеріали справи не містять. За обставинами даної справи, оспорювані обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , були накладені за постановами АН № 388404, від 30.03.2010 року та В-9 № 897, від 23.12.2009 старшого державного виконавця Заяць К.В. Першого Суворовський відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Разом із тим, встановити у судовому порядку в чиїх інтересах було накладено наведені обтяження, виявилось неможливим, внаслідок знищення виконавчих проваджень, що підтверджується листом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 19.12.2022 за № 58102. З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту; стаття 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи й у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 462/8376/20, які враховуються судом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ч.4\~ст. 263 ЦПК України. Стаття 41 Конституції України\~наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, існування обтяжень на квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить новому законному власнику ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав власника стосовного належного йому майна, гарантованихст.41 Конституції України, ст.ст.319,321 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» підлягають задоволенню у судовому порядку, а право власності судовому захисту. Суд зазначає, що після набуття ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на законних на те підставах, на майно обтяжене арештами, відповідне втручання у право власності позивача, фактично набуває свавільного характеру, а позивач на законних підставах розраховує на його припинення. Адже, утвердження й забезпечення прав і свобод, та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень, з огляду на положення\~ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції, є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4\~ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року по справі № 280/1318/17. Також суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст.15,16 ЦПК України\~та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга\~статті 5 ЦПК України\~у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями\~ст.10 ЦПК України. Суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, суд вказує на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Враховуючи наявність накладених обтяжень на майні добросовісного набувача майна\~позивача по даній справі, відсутність підстав для продовження обтяження на наведеному майні, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ТОВ « КЕЙ-КОЛЕКТ», та необхідність задоволення заявленого ним позову у повному обсязі.

Outcome: approved