Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства Лозоваводосервіс комунального підприємства Теплоенерго Лозівської міської ради Харківською області, про зняття арешту з майна, в якій просила скасувати арешт накладений на квартиру за адресою: [ADDRESS] , постановою відділу державної виконавчої служби по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №774392 від 08.11.2005 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна записи від 01.12.2005 р. з реєстраційними номерами обтяжень №2647807, №2647830, №2647845, №2647866, про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , судовий збір просила залишити за нею. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй на праві приватної власності належить чотирикімнатна квартира [ADDRESS] . Маючи намір здійснити державну реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт Відділом державної виконавчої служби 08.11.2005 року на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні АА №774392. У грудні 2022 [PERSON] звернулася до Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв?язку з відсутністю боргу та смертю боржників [PERSON] та [PERSON] , але отримала лист від 01.03.2023 року №10969/26.12-31/13 з відмовою з підстав того, що відповідно до відомостей АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) станом на 28.02.2023 року відсутня інформація стосовно виконавчих проваджень, де боржниками є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області, роз?яснив позивачу, що згідно п. 9.9 розділу 9 Порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (в редакції що діяла до 07.06.2017 року) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Враховуючи вищенаведене відсутня технічна можливість встановлення факту погашення заборгованості за виконавчими документами, згідно яких були зареєстровані обтяження за №№2647807, 2647830, 2647845, 2647866 01.12.2005 року, згідно постанови про арешт майна боржника серії AA №774392 від 08.11.2005 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби та відповідно відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна за вище вказаними реєстраційними номерами.В червні 2023 року, [PERSON] отримала в Лозівській державній нотаріальній конторі Харківської області копію Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2005 року AA№774392, де зазначено, що заборона відчуження зазначеної квартири накладена у зв?язку зі стягненням з [PERSON] боргу у розмірі 1 863,95 грн на користь ВКП «Водозбут». 29.05.2023 року вона звернулась з Заявою до Дочірнього підприємства «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області з проханням зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] . На що отримала лист за №1330 від 06.06.2023 р. від Дочірнього підприємства «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області з пропозицією звернутись до суду для зняття арешту з майна. Зважаючи на вище викладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті. 02.08.2023 року представником відповідача було надано відзив на позов, в якому було вказано про необхідність відмови в задоволенні позову, зважаючи на те, що позов подано позивачем до неналежного відповідача. В обгрунтування вказаного, представник зазначила, що позивач пред?явила позовні вимоги до відповідача, проте як вбачається зі змісту постанови про арешт боржника від 08.11.2005, стягнення боргу з [PERSON] здійснюється на користь ВКП «Водозбут». Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач заснований з 11.07.2017 та зареєстрований як суб?єкт господарювання. Згідно з п. 1.1 Статуту Відповідача, підприємство створене на базі відокремленої частини майна комунальної власності Лозівської міської об?єднаної територіальної громади відповідно до наказу комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області від 20.06.2017 №52, погодженого рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 23.06.2017 № 647. 3 огляду на вищевказане, представник наполягала на тому, що Відповідач створений лише з 11.07.2017, не є правонаступником будь-якого підприємства, не є боржником або особою в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадження, а тому є неналежним Відповідачем в даній справі, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Позивач у строки, встановленні судом в ухвалі про відкриття, не надала відповідь на відзив, жодних клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , про що свідчить копія свідоцтва про право власності(а.с.17). На вище вказану квартиру накладено арешт Відділом державної виконавчої служби 08.11.2005 року постановою про арешт майна боржника у виконавчому провадженні АА №774392, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 16.02.2023 року(а.с.26-27). Заборона відчуження зазначеної квартири накладена у зв?язку зі стягненням з [PERSON] боргу у розмірі 1 863,95 грн на користь ВКП «Водозбут». Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Позивачем є особа, яка через суд пред`являє матеріально - правову вимогу до відповідача (порушника права позивача). Відповідачем, відповідно, є особа, яка має відповідати за позовом, тобто особою, яка порушила право позивача, про захист якого позивач просить суд, та до якої власне звернуто матеріально - правову вимогу позивача. Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна, що на праві власності належить позивачу. Як роз`яснено в п. 2 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справи від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В постанові від 02 лютого 2022 року в справі № 607/3269/21(провадження № 61-19506св21) Верховний суд вказав, що відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Також подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №521/17712/15 (провадження №61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі №745/691/18 (провадження №61-7248св19), від 12 серпня 2021 року у справі №756/14542/19 (провадження №61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі №457/726/17 (провадження №61-43201св18). Як вбачається з ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З матеріалів справи встановлено, що позивач з таким клопотанням не звертався, відповіді на відзив не надав. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено ч.ч. 6,7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд надав позивачу доступ до правосуддя та не міг з підстави не визначення належних відповідачів на стадії прийняття справи до розгляду відмовити у відкритті провадження. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16 - ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Так, судом встановлено, стягнення боргу з [PERSON] здійснювалося на користь ВКП «Водозбут». Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП Лозоваводосервіс КП Теплоенерго Лозівської міської ради Харківською області заснований з 11.07.2017 та зареєстрований як суб?єкт господарювання. Згідно з п. 1.1 Статуту Відповідача, копія якого додана до відзиву, підприємство створене на базі відокремленої частини майна комунальної власності Лозівської міської об?єднаної територіальної громади відповідно до наказу комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області від 20.06.2017 №52, погодженого рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 23.06.2017 № 647. 3 огляду на вищевказане, ДП Лозоваводосервіс КП Теплоенерго Лозівської міської ради Харківською області створений лише з 11.07.2017 року та не є правонаступником будь-якого підприємства, а тому не є боржником або особою в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадження. При цьому, із матеріалів позовної заяви також не вбачається, що Відповідач якимись своїми діями не визнає чи оспорює суб?єктивні права Позивача, або має інтерес до спірної квартири, тому пред?явлення до Відповідача вказаної позовної вимоги Позивача не можна вважати вірним та ефективним способом захисту. Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача. З огляду на те, що позивачем не пред`явлено вимогу про зняття арешту з майна до особи, в інтересах якої накладено таке обтяження, - порушника права позивача, а також у зв`язку з недоведеністю стороною позивача, що саме в інтересах відповідача було накладено арешт, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Ця відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити вимогу про зняття арешту з майна у разі пред`явлення цієї матеріально - правової вимоги до належних відповідачів. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати позивача на підставі ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed