Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

17.08.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , за участі заінтересованих осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чернишевої Наталії Георгіївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Соломічева Геннадія Володимировича, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить суд: - встановити факт належності йому договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий №1523755800:02:005:0595, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Наталією Георгіївною 10.07.2015 року за реєстраційним №1906; - встановити факт, що інформація на ім`я [PERSON] в записі про право власності № [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Соломічевим Геннадієм Володимировичем 14.6.2016 року за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 878971851237 належить [PERSON] . В обґрунтування заяви, заявник посилається на те, що з підстав різного перекладу його прізвища, а саме у правовстановлюючому документі на нерухомість та Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, його прізвище зазначено, як « [PERSON] », а у документі, який посвідчує його особу, як власника нерухомого майна: « [PERSON] », він позбавлений можливості належним чином розпоряджатись належною йому на праві власності власністю, що стало підставою для звернення до суду з цією заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2023 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 12.10.2023 року о 10 год. 00 хв. У судове засідання призначене на 12.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 12.10.2023 року до суду надійшла заява від заявника [PERSON] про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи про підстави своєї неявки суд не повідомили. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 12.10.2023 року за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів\~особі, прізвище,\~\~ ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі,\~не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1\~ст. 319 ЦПК України\~встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи викладені обставини, судом встановлено, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку окремого провадження, підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право у відповідності до положень ч.4 ст. 315 ЦПК України, не встановлено. Перевіряючи обставини справи та досліджуючи і надаючи оцінку поданим до суду доказам, судом встановлено наступне. 10.07.2015 року між громадянином [PERSON] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1906, за умовами якого [PERSON] придбано земельну ділянку, площею 0,0612 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:02:005:0595. За наслідком укладеного вказаного договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. 10.07.2015 року видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №40469679, за наслідком реєстрації права власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку, площею 0,0612 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:02:005:0595, що додатково підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-5102726572016 від 04.03.2016 року. Також судом встановлено, що 14.03.2016 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Соломічевим Геннадієм Володимировичем на підставі: квитанції про сплату адміністративного збору №15630109, виданої 14.03.2016 року ПАТ АБ «УкргазБанк», витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №40469679 виданого 10.07.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г.; довіреності від 18.02.2016 року посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. за №602; витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-5102726572016\~від 04.03.2016 року, винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 28813970 від 18.03.2016 року. На підставі вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 28813970 від 18.03.2016 року, 14.03.2016 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Соломічевим Геннадієм Володимировичем проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на нерухоме майно житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 261,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5123755800:02:005:0595, запис про право власності 13759313, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 878971851237. Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №55454080 від 18.03.2016 року. Судом встановлено, що в подальшому 27.01.2022 року, органом 5112, видано паспорт громадянина України (ID-картка)за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП за яким значиться [NUMBER] . Досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленим, що особа [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на ім`я якого видано паспорт громадянина України (ID-картка) за № [NUMBER] ,, та Фе [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зазначений у договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1906, та інформація про якого внесена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до запису про право власності №13759313 щодо об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером №878971851237, як власника, є однією тією ж особою. Судом встановлено, що різне написання прізвища заявника у правовстановлюючому документі, який посвідчує право власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових парв на нерухоме майно та документі, які що посвідчує дані про особу, пов`язано з різним перекладом прізвища «Федосєєв/Фєдосєєв». За наслідком чого судом встановлено, що даний факт заявникові необхідний для підтвердження йому прав власника відносно відповідного вищевказаного нерухомого майна , оскільки у зв`язку з існуванням розбіжностей в написанні прізвища заявника у правовстановлюючому документі, заявник позбавлений розпоряджатись належною йому власністю. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленим заявлений факт, що підтверджується належними і допустимими доказами, за наслідком чого заява [PERSON] підлягає до задоволення в межах заявлених вимог.

Outcome: approved