Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначають, що в 2018 році громадянка [PERSON] із двома малолітніми дітьми приїхала в м. Буча і поселилася в орендоване житло за адресою: [ADDRESS] . 10 січня 2019 року від Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді надійшла службова записка, орендодавець повідомила, що громадянка [PERSON] вже третю добу, як залишила своїх малолітніх дітей в орендованому приміщенні на громадянина [PERSON] , [INFO] , місце її перебування невідомо, і що у них майже закінчилися харчі. На місце прибули представники органу опіки та піклування та представники сектору ювенальної превенції Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області і доставили в дитячу міську лікарню міста Ірпеня двох дітей: одній дитині - 1 рік 2 місяці і другій дитині - 2 місяці, про що був складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 10.01.2019 року. Мати з`явилася і запевнила орган опіки і піклування, що такого більше не повториться, прибрала орендоване приміщення, закупила дитяче харчування і дітей повернули в сім`ю. Громадянка [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не працює, постійного місця проживання не має, часто змінює місце проживання, не має реєстрації, немає паспорта громадянина України і ніколи його не отримувала. Громадянка [PERSON] не приймала дій щодо отриманням паспорту громадянина України. Через відсутність паспорта не оформила свідоцтва про народження своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , тому свідоцтва про народження дітей були відсутні і державну допомогу при народженні дітей мати не оформила. 22 січня 2019 року виконавчий комітет Бучанської міської ради прийняв рішення № 29 про реєстрацію народження новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , в п. 3 якого вказано, що відомості про батька дитини записати відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 22 січня 2019 року виконавчий комітет Бучанської міської ради прийняв рішення №30 про реєстрацію народження новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , в п. 3 якого вказано, що відомості про батька дитини записати відповідно до ч. ст. 135 Сімейного кодексу України. Служба у справах дітей та сім`ї здійснила реєстрацію народження дітей та отримала свідоцтва про народження малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бучанської міської ради з 2018 року. Впродовж цього часу покращення житлових умов малолітніх дітей не вбачалося. За останнім місцем проживання родина характеризується негативно: мати дитини періодично залишає дітей без нагляду, не займається їх вихованням, не виконує своїх батьківських обов`язків. Помешкання, в якому проживають, знаходиться в непридатному для проживання та розвитку дітей стані. Немає водопостачання, опалення, антисанітарний стан помешкання. Часто відсутні продукти харчування та дитяче харчування. Холодильника немає. Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради малолітніх [PERSON] та [PERSON] взяла на облік дітей, які опинилася в складних життєвих обставинах. 6 лютого 2019 року і 5 березня 2019 року комісія відвідала сім`ю і було виявлено неналежні умови проживання, брудно, на підлозі електричні прилади, дитяче харчування майже відсутнє, що свідчило про безвідповідальне відношення до сім`ї та до виконання батьківських обов`язків, про що було складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 6 лютого 2019 року і 5 березня 2019 року. Враховуючи, що ці обставини були загрозою для життя і здоров`я дітей, 12 березня 2019 року, згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту дитину та її доставку трьохмісячного [PERSON] було влаштовано до КЗ КОР «Київський обласний будинок дитини м. Боярка», про що свідчить Акт про факт передачі [PERSON] від 12.03.2019 року. Того ж дня громадянка [PERSON] разом з старшим півторарічним сином [PERSON] покинула орендоване житло в м. Буча, в зв`язку з чим малолітнього [PERSON] не було відібрано. 26 березня 2019 року громадянка [PERSON] прийшла до КЗ КОР «Київського обласного будинку дитини м. Боярка», де на той час перебував її менший трьохмісячний син [PERSON] і там самовільно залишила свого старшого сина півторарічного [PERSON] , про що заклад повідомив листом № 01-10-198 від 26.03.2019 року. До дитячого закладу КЗ КОР «Київського обласного будинку дитини м. Боярка» громадянка [PERSON] не приїздить, дітей не відвідує, не телефонує, життям та здоров`ям не цікавиться, участі у вихованні не приймає, що підтверджується Актом про невідвідування від 31.10.2019 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка просила відмовити позивачу у задоволення позовних вимог. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.7,8). Згідно копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 10 січня 2019 року о 15 год. 30 хв. було виявлено двоє дітей чоловічої статті у орендованому будинку, мати покинула дітей без поважних причин, одна дитина 1 рік і 2 місяці, друга дитина 2 місяці, зовнішніх проблем зі здоров`ям не вбачається, тілесних ушкоджень не виявлено, мати дітей [PERSON] , [INFO] , біологічний батько [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] ( винаймають) не працюють ( а.с.9). Рішеннями Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 29 від 22 січня 2019 року та № 30 від 22 січня 2019 року вирішено зареєструвати народження малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю малолітніх дітей вказана [PERSON] , [INFO] , батько записаний у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України ( а.с.10,11). Із копії актів обстеження житлово - побутових умов проживання від 06.02.2019 року та 05.03.2019 року проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вбачається умови проживання неналежні , в квартирі брудно, речі розкидані, на підлозі електричні прибори, дитяче харчування майже відсутнє. [PERSON] попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків та з нею проведено профілактичну бесіду з приводу оформлення паспорта громадянина України (а.с.12,13). Згідно копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 12 березня 2019 року о 10 год. 50 хв. було виявлено дитину чоловічої статті у приміщенні УПСЗН м. Буча, зовнішньо здорова ( а.с.14). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 24.10.2017 року згідно наказів № 4 від 19 березня 2019 року, № 5 від 26 березня 2019 року начальника служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради були поставлені на облік , як діти які опинилися в складних життєвих обставинах, відомості про дітей були внесені до ЄІАС « Діти» ( а.с.16,17). Малолітній [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 234 від 16 квітня 2019 року був направлений, тимчасово, до Спеціалізованого обласного будинку дитини м. Боярка, на повне державне забезпечення ( а.с.18). Згідно рішень Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 149 від 19 березня 2019 року та № 150 від 19 березня 2019 року малолітнього [PERSON] , [INFO] було відібрано із сім`ї, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , що залишився без батьківського піклування, так як мати дитини [PERSON] , [INFO] не створила сприятливих умов для проживання та розвитку дитини, життю та здоров`ю дитини загрожувала небезпека. Малолітній [PERSON] , [INFO] був направлений, тимчасово, до Спеціалізованого обласного будинку дитини м. Боярка, на повне державне забезпечення ( а.с.19,20). За час перебування малолітніх дітей у Комунальному закладі Київської обласної ради « Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» мати, батько їх не відвідували, долею дітей не цікавили, участі у вихованні та утриманні дітей не приймали, що підтверджується копією акту про невідвідування № 01-10-727 від 31.10.2019 року ( а.с.22). Із копії висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 761 від 19.11.2019 року вбачається, що малолітній [PERSON] був відібраний від матері, яка неналежно виконувала батьківські обов`язки та у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини (Акт про негайне відібрання дитини від 12.03.2019 року був влаштований до КЗ КОР «Київський обласний будинок дитини м. Боярка», а 26.03.2019 р. громадянка [PERSON] самовільно залишила малолітнього [PERSON] в КЗ КОР «Київський обласний будинок дитини м. Боярка». На теперішній час місце її перебування не відоме. З моменту відібрання і залишення дітей та по теперішній час мати долею синів не цікавилась, до служби у справах дітей та сім`ї не зверталась та не відвідувала дітей за місцем їх влаштування у КЗ КОР «Київський обласний будинок дитини м. Боярка». Орган опіки та піклування Бучанської міської ради, діючи виключно в інтересах малолітніх дітей та дбаючи про їх краще майбутнє, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с.23,24). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині 5 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Верховний Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. В п.18 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 роз`яснено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволення позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини(дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №641/2867/17-ц від 06 травня 2020 року. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав відповідача є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Враховуючи положення п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", апеляційний суд доходить до висновку, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди органів місцевого самоврядування. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітніх синів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та покладає на Орган опіки та піклування Бучанської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] протягом 6 місяців з дня вступу рішення в законну силу. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed