Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 36712,92 грн, а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2017 на перехресті вул. С. Стеценка та вул. Сирецької в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, та автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 у справі № 756/10287/17, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що внаслідок зазначеної аварії її автомобіль зазнав механічні пошкодження та, відповідно до звіту № 535-2017 від 09.08.2017, вартість матеріального збитку склав суму в розмірі 71146,06 грн. За проведення вказаного звіту позивачем було сплачено кошти в сумі 1600,00 грн. ТОВ «СТ «Домінанта», в якій була застрахована відповідальність відповідача, було повідомлено позивача про розгляд зазначеної події та прийняття рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 36033,14 грн. Позивач вказує, що розмір матеріальної шкоди, завданого позивачу складає суму в розмірі 71146,06 грн (вартість матеріального збитку), а тому за мінусом 36033,14 грн (виплата страхового відшкодування), та із врахуванням коштів, сплачених за виготовлення звіту в розмірі 1600,00 грн, - невідшкодованою залишилась сума в розмірі 36712,92 грн, яка підлягає стягненню із відповідача, як із особи, яка є винною у вчиненні зазначеної аварії. Посилаючись на викладене, та також в зв`язку з тим, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] від 29.10.2018 позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] від 12.12.2018 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 14.04.2021 № 1310, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Анохіна А.М. У вересні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що страховою компанією відповідача позивачу було виплачено у відповідності до вимог закону оцінений розмір матеріальної шкоди, однак, позивачем без достатніх підстав було замовлено новий звіт про оцінку завданих збитків, який є неналежним доказом на підтвердження розміру фактично завданих збитків та розміру витрат, які були понесені позивачем в зв`язку із дійсним відновленням автомобіля. Наведене свідчить про відсутність підстав для стягнення заявленого розміру коштів із відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2022 у справі було залучено в якості третьої особи ТДВ «СТ «Домінанта». Позивач в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Пояснення на позов до суду не подала. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2017 о 19-40 год. на перехресті вул. С. Стеценка та вул. Сирецької в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок аварії транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Позивач вказує, що є власником «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , однак, належних доказів наведеному до позову долучено не було. Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 у справі № 756/10287/17, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Наведене свідчить, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», та страховою компанією на підставі заяви позивача, звіту ФОП [PERSON] № 025-17 від 18.09.2017, страхового акту від 20.12.2017 № 12006/16223/ЦВ, було виплачено 31.01.2018 позивачу страхове відшкодування в сумі 36033,14 грн та пеню, в зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування в сумі 1245,85 грн. Зазначена виплата позивачем у встановленому законом порядку оскаржена не була, та будь-яких вимог про сплату решти суми страхового відшкодування позивачем до страхової компанії заявлено не було. Крім того, варто вказати на те, що позивач, отримавши виплату від страхової компанії відповідача, з будь-якими заявами, в т.ч. про її перерахунок, до страхової компанії не зверталась, фактично погодившись з її розміром, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Звертаючись з позовними вимогами та вказуючи на наявність невідшкодованих збитків, позивач посилалась на звіт ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 535-2017 від 09.08.2017, який було виготовлено на замовлення позивача, Так, відповідно до висновків зазначеного звіту, було встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 71146,05 грн, при цьому із мотивувальної частини звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає суму в розмірі 66485,54 грн. Доказів того, що зазначений звіт було подано до страхової компанії відповідача після подачі заяви про виплату страхового відшкодування та фактичного виготовлення зазначеного звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів висловлення позивачем незгоди зі звітом, проведеним на замовлення страховою компанією. Сторона позивача вважає, що позивачу було завдано збитків на суму 71146,05 грн та після виплати страхового відшкодування в сумі 36033,14 грн. та сплати позивачем витрат за проведення звіту в сумі 1600,00 грн - невідшкодованою залишилась сума в розмірі 36712,92 грн, яка підлягає стягненню із відповідача, як винної особи, на користь позивача. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що вартість фактичних позивачем не доведена, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування, зокрема, на підставі страхового акту та звіту, які позивачем не оскаржувались, та не ставились під сумнів, докази вартості відновлювального ремонту в пред`явленому до стягненні розмірі відсутні, а відтак підстав для стягнення різниці між розміром фактично завданої шкоди та страховою виплатою немає. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Як вже зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER] , на час ДТП була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта». Зазначеної страховою компанією на підставі поданих документів, звіту про оцінку вартості майнової шкоди та страхового акту було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 36033,14 грн. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Варто вказати, що позивачем не було поставлено під сумнів звіт із визначення вартості матеріального збитку, проведеного на замовлення страхової компанії, на підставі якого страховиком було прийнято рішення про розмір та виплату страхового відшкодування позивачу. Відповідно до п. 36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Тобто, в разі незгоди з розміром відшкодування потерпіла особа вправі оскаржити в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування. Позивач в порядку вказаної статті рішення ТДВ «СТ «Домінанта» про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 36033,14 грн не оскаржувала, та позивачем не надано суду відповідних доказів про звернення з претензією або вимогою в судовому порядку до страхової компанії щодо не згоди з рішенням про виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі. З огляду на викладене, суд вважає, що матеріальний збиток страховою компанією винної особи було виплачено позивачу належним чином. Поруч з цим, варто вказати на те, що страховим відшкодуванням покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. На підставі аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Як вбачається з матеріалів справи після настання страхового випадку, страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 36033,14 грн, відповідно до звіту, складеного на замовлення страхової компанії. Із вказаним розміром завданої матеріальної шкоди позивач погодилась. Разом з тим, на замовлення позивача було складено звіт № 535-2017 про оцінку вартості автомобіля, відповідно до якого вартість матеріального збитку перевищує вартість шкоди, встановлену в звіті, який було виготовлений на замовлення страхової компанії. Суд критично оцінює звіт, на який посилається позивач, враховуючи те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що нею фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачення значно більше коштів ніж було виплачено страховою компанією, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог за наведених позивачем підстав. Крім того, варто вказати на те, що згідно із ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу приписами ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім цього, в постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, з розміром якого, остання, погодилась, та в ході розгляду справи не було надано суду доказів фактичного відновлення автомобіля позивача, та доказів того, що вартість фактичного відновлювального ремонту автомобіля перевищила суму виплаченого страхового відшкодування, а відтак підстав для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 36712,92 грн. слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed