Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 1. [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовною заявою, яку згодом уточнила, до [PERSON] (далі відповідач), в якій просить відновити металеву огорожу, розташовану на межі спірних земельних ділянок; перенести вигрібну яму на відстань не менш як двох метрів від огорожі, яка розділяє суміжні земельні ділянки; прибрати від огорожі дерева на відстань 1,5 метрів; відновити межі між суміжними земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , та привести її у відповідність до геодезично-кадастрових документів; стягнути з відповідача 63277,00 в якості компенсації вартості ремонтно-будівельних робіт зруйнованого гаражу, та 41130,00 в якості завданої матеріальної шкоди за руйнування гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень та судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної справи. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору дарування, посвідченого 25.03.2016 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Підгірняком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 77, позивачка отримала в особисту приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також вона є власницею житлового будинку, розташованого на вищевказаній земельній ділянці. Восени 2016 року, відповідач, який є суміжником по вищевказаній адресі, почав перешкоджати позивачці у користуванні її власністю, а саме: кидати на огорожу, яка розташована між їх земельними ділянками, а також на дах її гаражу важкі дрова, які почали гнути новий метал на огорожі, а дах гаражу ледь не продавили. Також в городі, по межі, вздовж огорожі, відповідач висадив дерева, які з часом будуть руйнувати огорожу. Вздовж цієї ж огорожі, з порушенням санітарних норм, розташована вигрібна яма відповідача, вода з якої витікає в город позивачки, в результаті чого стічними водами забруднено майже 10 кв. метрів городу і позивачка не має змоги ним користуватися за призначенням. Окрім того сама огорожа теж підмивається водами і руйнується. Між позивачкою та відповідачем і раніше виникали конфліктні ситуації на цьому ж підґрунті, а саме: в 2012 році відповідач самовільно зламав та змінив огорожу, розташовану між їх земельними ділянками таким чином, що на його території опинилася частина земельної ділянки, яка на той час перебувала в особистій приватній власності матері позивачки, та її криниця; прорубав в стіні гаражу, який на даний момент є власністю позивачки, хід, а вхід зі сторони позивачки заварив таким чином, що тільки він має можливість потрапити всередину. З цього приводу позивачка зверталася до органів місцевого самоврядування, прокуратури та міліції. Позивачка за власний рахунок, встановила між земельними ділянками нову металеву огорожу, замурувала хід у стіні гаражу та очистила і відремонтувала колодязь, але 24.05.2017 року відповідач знову зламав огорожу, з даху гаражу частково зняв шифер та частково переніс огорожу в бік зменшення ділянки позивачки в результаті чого колодязь, який був на земельній ділянці позивачки наразі перебуває за межею її користування. Наразі відповідач повністю зруйнував гараж, який є особистою приватною власністю позивачки. Відновлювати або сплачувати компенсацію за руйнування гаражу відповідач відмовляється. З приводу самоуправних дій відповідача та знищення належного позивачці майна відносно відповідача порушено кримінальне провадження та триває слідство. Окрім цього зазначає, що протиправними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка виражається у моральних стражданнях, втратах нормальних життєвих зв`язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з викладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. 10.08.2022 року від позивачки надійшли письмові пояснення, в яких окрім подій викладених в позовній заяві зазначила, що між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача в 2000 році не було межі. Інженери-землевпорядники, роботу яких вони замовили встановили межі, але для збереження добросусідських відносин позивачка змістила межу на 20 см в бік зменшення своєї земельної ділянки. На той час право власності на земельну ділянка, яка є особистою приватною власністю позивачки, вже було оформлене, але так як межі змінилися, вона вимушена була знову, за свої кошти, замовляти нову документацію із землеустрою з урахуванням зміни площі. Щодо гаражу повідомила, що з метою добросусідських відносин дозволила відповідачу частково розібрати задню частину її гаражу, а вздовж тієї частини гаражу, яка залишилася зробити огорожу. Окрім цього зазначила, що з метою врегулювання конфліктної ситуації, неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування, але ці звернення не дали результатів оскільки відповідач ігнорував зауваження зі сторони представника останніх. 4. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. 23.01.2020 року на адресу суду, через канцелярію, від позивачки надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. (а.с. 44) 6. 06.04.2020 року на адресу суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (ОНДІСЕ) надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та рахунок вартості проведення експертизи. (а.с. 49-50) 7. 21.09.2020 року представником позивачки надано суду заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату за проведення судової експертизи. (а.с. 59-60) 8. 15.12.2020 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (ОНДІСЕ) надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. (а.с. 66-67) 9. 12.01.2021 року від представника позивачки, на виконання клопотання ОНДІСЕ від 15.12.2020 року, надійшла заява з додатками. (а.с. 70-102) 10. 01.02.2022 року в судовому засіданні від відповідача надійшло клопотання про надання часу для укладення мирової угоди з позивачкою. (а.с. 137) 11. 10.08.2022 року на адресу суду через канцелярію, від представника позивачки надійшла позовна заява про захист порушених майнових прав (уточнена). (а.с. 138-139) 12. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але представником надано суду заяву про розгляду справи за її та позивачки відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. (а.с. 173, 180, 210) 13. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, але представником були надані заяви про відкладення судових засідань, без зазначення поважності причин неможливості прибути в судове засідання. (а.с. 186-187, 190-191, 197-198, 199, 201, 207) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 14. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2019 року цивільну справу № 496/2160/21 передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (а.с. 30) 15. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 21.06.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 31) 16. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 23.01.2020 року було задоволено клопотання позивачки про призначення експертизи та зупинене провадження по справі на час проведення експертизи. (а.с. 46-48) 17. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 11.06.2020 року провадження по справі відновлено в зв`язку з неможливістю проведення судової експертизи. (а.с. 54) 18. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 05.10.2020 року було задоволено клопотання позивачки про призначення експертизи та зупинене провадження по справі на час проведення експертизи. (а.с. 62-64) 19. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 06.10.2021 року провадження по справі відновлено в зв`язку з надходження на адресу суду висновку експерта. (а.с. 129) 20. 01.02.2022 року в судовому засідання суддею Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. було задоволено клопотання відповідача про надання часту для укладення мирової угоди, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13.04.2022 року о 16:30 годині. (а.с. 137) 21. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 14.02.2023 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 06.03.2023 року на 12:00 годину з урахуванням воєнного стану. (а.с. 175) 22. 18.09.2023 року в судовому засіданні суд зобов`язав сторону відповідача надати докази на підтвердження обґрунтованості неявки в судове засідання. (зворотній а.с. 204) 23. У зв`язку з неодноразовою неявкою сторони відповідача у судові засідання, представнику відповідача, на електронну пошту, було направлено листа про забезпечення явки сторони відповідача та зобов`язано надати докази поважності причин неявки у судові засідання. (а.с. 205) 24. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 25. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 26. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 27. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності, виданого 17.09.2012 року виконавчим комітетом Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області від 20.08.2012 року за № 69 (а.с. 11) право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.11.2012 року, номер запису: 626 в книзі: 160-ж-45, реєстраційний номер: 38219879 (а.с. 12) 28. Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого за станом на 21.12.2016 року КП «Одеське обласне архітектурно-планувальне бюро» за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, І колодязь, ІІ вигрібна яма, № 1-3 огорожа. (а.с. 13-15) 29. Позивачка 25.03.2016 року прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1173 гектарів, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією Договору дарування, посвідченого Підгірняком О.А., приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 77 (а.с. 7-8, 9-10) 30. З копії Договору дарування, посвідченого 28.11.2000 року, Шустовою Н.С., приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2712, вбачається що власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] в частині 2/3 (дві третіх) та [PERSON] в частині 1/3 (одна третя). (а.с. 19) 31. З копій плану земельної ділянки та експлікації земель вбачається, що суміжником земельної ділянки, яка знаходиться в особистій приватній власності позивачки від точки «Б» до точки «В» є відповідач. (а.с. 16-18) 32. Колодязь, який позначений «к», та є надвірною спорудою до житлового будинку, що знаходиться в особистій приватній власності позивачки, знаходиться за межею території, яка є особистою приватною власністю позивачки. 33. На підтвердження неодноразового звертання позивачки до органів поліції на дії відповідача, які висвітлені в позовній заяві та письмових поясненнях позивачки, останньою надано суду копії: листа ГУНП в Одеській області від 22.02.2018 року, вих. № 4/Деп-29 (а.с. 20), витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12017161250001314 від 29.11.2017 року) (а.с. 21), листа ГУНП в Одеській області від 29.06.2018 року, вих. №№ 4/с-1385.с-1385/1, 4/с-1748.с-1385/1 (а.с. 22), витягу ЖЄО від 30.11.2017 року, вх. № 7575 (а.с. 23), витягу ЄО № 7522 від 26.11.2017 року (а.с. 24), витягу ЄО № 7593 від 01.12.2017 року (а.с. 25), електронного звернення в Генеральну прокуратуру України від 03.12.2017 року (а.с. 26), листа Усатівського відділення поліції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області від 28.02.2018 року, вих. № 43/1/969, листа МВС України від 24.01.2018 року, вих. № 1050/01/11-2018 (а.с. 28), листа Генеральної прокуратури України від 24.01.2018 року, вих. № 04/2/2-1426-18, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.12.2021 року (а.с. 146-147), письмового пояснення [PERSON] від 18.12.2021 року (а.с. 148), матеріалів перевірки по зверненню [PERSON] (ЄО № 1847 від 02.04.2021 року) (а.с. 150-160) 34. Факт одноособового проведення ремонтно-будівельних робіт зруйнованого гаражу позивачкою підтверджується копіями: рахунку-фактури № ОД-02797 від 22.10.2012 року (а.с. 78, 81, 84), рахунку № 00000017462 від 22.10.2012 року (а.с. 79, 80, 83), накладної № 06 від 19.11.2012 року (а.с. 82, 85) 35. З наданих суду фото-світлин та записів на DVD-дисках вбачається ступінь зруйнування гаражу. (а.с. 86-102) 36. Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 20-6597/6598 від 07.09.2021 року, технічний стан гаражу літ. «Б» по [ADDRESS] внаслідок його руйнування станом на дату обстеження оцінюється як непридатний (фізичний знос складає 100%). Технічний стан мостіння двору в місті розташування розібраного гаражу літ. «Б» по [ADDRESS] встановити неможливо. Технічна причина пошкоджень та руйнувань гаражу літ. «Б» по [ADDRESS] , відповідно до документів які містяться в матеріалах справи є його руйнування (розбирання) в період з 27.11.2017 по 30.11.2017 роки руйнування. Вартість ремонтно-будівельних робіт гаражу літ. «Б» по [ADDRESS] , розрахованої станом на вересень 2021 року складає 63277,00 гривень. Вартість завданої матеріальної шкоди гаражу літ. «Б» по [ADDRESS] , розрахованої станом на вересень 2021 року складає 41130,00 гривень. (а.с. 103-117) V. Оцінка Суду. 37. Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.ч. 3, 4, 5, 8, 9 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 38. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 39. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. 40. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 41. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 42. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. 43. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 44. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 45. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 46. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів. 47. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 48. Згідно ч. 2 ст.\~386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 49. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 50.\~Верховний Суд\~у Постанові\~від 11.12.2018\~року у\~справі справа№759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. 51. Відповідно до ч. 1 ст. 791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 52. Згідно з ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. 53. Крім того, ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж - слід вважати, що його права порушено. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Такий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц, у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 619/800/18. 54. Частиною 3 ст. 106 ЗК України, закріплено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. 55. Згідно зі ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. 56. З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що відповідачем не надано жодних заперечень, а також належних, достатніх та допустимих доказів протилежного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частинах зобов`язання відповідача відновити межу між земельною ділянкою, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві особистої приватної власності [PERSON] та земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ) та привести її у відповідність до документації із землеустрою і технічної документації, та відновити металеву огорожу, розташовану на межі з земельною ділянкою, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві особистої приватної власності [PERSON] , підлягають задоволенню. 57. Далі, відповідно п. 6.1.42. Державних будівельних норм України (надалі ДБН) Б.2.2-12:2019, за відсутності мереж міської (селищної) каналізації необхідно передбачити каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд з вимогами ДБН В.2.5-64, ДБН В.2.5-75. 58. Згідно з п. 1.1. Розділу І Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 № 145, вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. 59. Пунктом 2.22. Розділу ІІ Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 № 145, визначено, що вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. 60. Аналогічні за змістом приписи містяться у п. 3.32. державних санітарних норм та правил «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12 травня 2010 року № 400. 61. Відповідно до п. 3.10. державних будівельних норм ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», затверджених, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 квітня 2013 року №134, вигріб це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів. 62. Згідно з п. 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013 в районах населених пунктів, в яких відсутні мережі централізованої або децентралізованої господарсько-побутової каналізації, не можна проектувати введення водопроводу у будинок, внутрішньобудинкову та зовнішню каналізацію з подальшим відведенням стічних вод у вигрібні ями. Для окремих одноповерхових і двоповерхових будинків, у яких немає введення водопроводу у будинок, допускається проектувати згідно з ДБН В.2.5-64 люфт-клозети, біотуалети та дворові вбиральні з водонепроникними вигребами. 63. Відповідно до п. 3.25а* державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (із змінами і доповненнями), відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. 64. Згідно примітки 5 таблиці 3.2а* ДБН 360-92** вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у ґрунт. 65. За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється (п. 3.25б* ДБН 360-92**). 66. Пунктом 3.26. ДБН 360-92** передбачено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці не ближче 12 м. 67. Вимоги до санітарного очищення територій населених місць, а також правила виконання робіт з належного прибирання об`єктів благоустрою та державного санітарно-епідеміологічного нагляду у сфері благоустрою населених пунктів і поводження з відходами встановлені Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 145. 68. Як стверджує позивачка, а відповідачем не спростовано, споруджена відповідачем вигрібна яма для рідких відходів знаходиться на межі земельних ділянок та рідина з неї забруднює частину земельної ділянки, яка є особистою приватною власністю позивачки, та не дозволяє останній використовувати її за призначенням. 69. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», громадяни зобов`язані піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; виконувати обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя. 70. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства. 71. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. 72. Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; рідкі відходи це побутові відходи, що утворюються у будинку за відсутності централізованого водопостачання та каналізації і зберігаються у вигрібних ямах. 73. За приписами п.п. «а», «в» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України зобов`язані: дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. 74. Поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил (ч. 1 ст. 35-1 Закону України «Про відходи»). 75. Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про відходи», спори, що виникають у сфері поводження з відходами, вирішуються судом у встановленому законодавством порядку. 76. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. 77. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦК України, фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля. 78. Частиною 2 ст. 293 ЦК України передбачено, що діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду. 79. Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 80. Положення аналогічного змісту містить ст. 41 Конституції України, згідно з якої, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 81. Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗК України, використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 82. У свою чергу, ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 96 ЗК України встановлено обов`язок власників земельних ділянок та землекористувачів додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. 83. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. 84. Окрім цього, у відповідності до п. 6.1.41. Державних будівельних норм України (надалі ДБН) Б.2.2-12:2019, відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діамерта крони дерева), а до кущів 1,0 м. 85. Згідно з п.п. "г", "е" ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України, землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. 86. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст. 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей. 87. Відповідно до ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 88. В Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 року (справа\~№ 599/340/16-ц)\~зазначено,\~що підставою\~для подання\~позову про\~усунення перешкод\~у користуванні\~земельною ділянкою\~є створення\~іншою особою\~перешкод власнику\~в реалізації\~ним повноважень\~розпорядження або\~(та)\~користування належним\~йому майном.\~Однією з\~умов подання\~такого позову\~є триваючий\~характер правопорушення\~і наявність\~його в\~момент подання\~позову.\~Характерною ознакою\~цього позову\~є протиправне\~вчинення перешкод\~власникові у\~реалізації ним\~повноважень розпорядження\~або (та)\~користування належним\~йому майном.\~Передумовами та\~матеріальними підставами\~для захисту\~права власності\~або права\~користування земельною\~ділянкою у\~судовому порядку\~є наявність\~підтвердженого належними\~доказами права\~особи (власності\~або користування)\~щодо земельної\~ділянки,\~а також\~підтверджений належними\~доказами факт\~порушення цього\~права на\~земельну ділянку\~(невизнання,\~оспорювання або\~чинення перешкод\~в користуванні,\~користування з\~порушенням законодавства,\~користування з\~порушенням прав\~власника або\~землекористувача тощо).\~Умовами для\~задоволення позовних\~вимог про\~усунення перешкод\~у користуванні\~земельною ділянкою\~є сукупність\~таких обставин:\~майно знаходиться\~у власника\~або титульного\~володільця;\~інша особа\~заважає користуванню,\~розпорядженню цим\~майном;\~для створення\~таких перешкод\~немає правомірних\~підстав (припису\~закону,\~договору між\~власником та\~іншою особою\~тощо);\~у позові\~має бути\~визначено дії,\~які повинен\~здійснити відповідач\~для усунення порушень права власника (володільця). 89. Як встановлено ст. 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. 90.\~При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відрізання позивачкою, за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ділянки відповідача в силу вимог ст. 105 ЗК України, є її правом, а не обов`язком. 91. Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідача. 92. Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що спірні вигрібна яма та дерева розташовані з порушеннями вимог ДБН, чим порушуються права позивачки, як власника суміжної земельної ділянки. 93. Отже, як вбачається з вищевикладеного, розташована на території прибудинкової території відповідача вигрібна яма споруджена з порушенням вимог пунктів 3.25а*, 3.25б*, 3.26.ДБН 360-92**, пункту 10.8.4.ДБН В.2.5-75:2013, пункту 3.32. ДСанПіН 2.2.4-171-10, пунктів 2.21., 2.22. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць. Також матеріалами справи, як вважає суд, доведено, в тому числі з урахуванням того, що стороною відповідача це не спростовувалося, що існуючі зелені насадження дерев та кущів, висаджені зі сторони відповідачів по фактичній межі між ділянками позивачки та відповідача, які проникають на земельну ділянку позивачки, тим самим руйнують основу огорожі, так створюють затінення земельної ділянки, тощо, чим створюють незручності в користування земельною ділянкою позивачкою, тому позовні вимоги в частинах зобов`язання відповідача перенести вигрібну яму на відстань не менш як двох метрів від межі з земельною ділянкою, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, яка розташовані за адресою: [ADDRESS] та належать на праві особистої приватної власності [PERSON] , а також прибрати дерева від межі з земельною ділянкою, кадастровий номер 5121080300:03:001:0993, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на відстань 1,5 метрів від межі підлягають задоволенню. 94. Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача компенсувати позивачці вартість ремонтно-будівельних робіт, стягнення матеріальної та моральної шкоди за руйнування гаражу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на наступне. 95. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 96. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. 97. Відповідно до ч. 2 ст.\~1166\~ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 04.03.2019 року по справі № 752/20375/15-ц. 98. Щодо факту спричинення шкоди та протиправності дій відповідача, суд відзначає наступне. 99. З досліджених матеріалів, зокрема матеріалів звернення позивачки за захистом своїх порушених прав до органів поліції, прокуратури та місцевого самоврядування, висновку експерта, фото-світлин, стійкого небажання сторони відповідача надати будь-які пояснення та/або спростування фактів викладених стороною позивачки, вбачається факт спричинення шкоди, протиправність дій відповідача, а також його вина і об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та негативними наслідками для позивачки. 100. Згідно ст.\~1192\~ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 101. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію вартості ремонтно-будівельних робіт зруйнованого гаражу в розмірі 63277 гривень, матеріальної шкоди за руйнування гаражу в розмірі 41130 гривень та моральної шкоду в розмірі саме 5000 гривень. 102. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). 103.\~Також з\~огляду на\~неодноразову безпідставну\~неявку сторони\~відповідача в\~судове засідання,\~суд вважає\~за необхідне\~звернути увагу\~сторін,\~що відповідно\~до ч.ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~148\~ЦПК України\~суд може\~постановити ухвалу\~про стягнення\~в дохід\~державного бюджету\~з відповідної\~особи штрафу\~у сумі\~до від\~0,3\~до трьох\~розмірів прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~у випадках,\~зокрема: 1)\~невиконання процесуальних\~обов`язків,\~зокрема ухилення\~від вчинення\~дій,\~покладених судом\~на учасника\~судового процесу; 2)\~зловживання процесуальними\~правами,\~вчинення дій\~або допущення\~бездіяльності з\~метою перешкоджання\~судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин ;\~4)\~невиконання ухвали\~про забезпечення\~позову або\~доказів,\~ненадання копії\~відзиву на\~позов,\~апеляційну чи\~касаційну скаргу,\~відповіді на\~відзив,\~заперечення іншому\~учаснику справи\~у встановлений\~судом строк;\~5)\~порушення заборон,\~встановлених ч.\~9\~ст.\~203\~цього Кодексу.\~У випадку\~повторного чи\~систематичного невиконання\~процесуальних обов`язків,\~повторного чи\~неодноразового зловживання\~процесуальними правами,\~повторного чи\~систематичного неподання\~витребуваних судом\~доказів без\~поважних причин\~або без\~їх повідомлення,\~триваючого невиконання\~ухвали про\~забезпечення позову\~або доказів\~суд з\~урахуванням конкретних\~обставин стягує\~у дохід\~державного бюджету\~з відповідного\~учасника судового\~процесу або\~відповідної іншої\~особи штраф\~у сумі\~від одного\~до десяти\~розмірів прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб. У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника. Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № Я (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28.02.1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката. Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються, з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, § 35). З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). 104. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, та наявність підстав для задоволення позовних вимог. 105. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 106. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, наявні підстави для задоволення позову частково. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 107. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 108. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції № 0.0.1372094415.1 від 04.06.2019 року (а.с. 5) та квитанції № 0.0.3271462303.1 від 25.10.2023 року (а.с. 211) позивачем було сплачено 1536,80 гривень судового збору за подання позовної заяви та 1073,60 гривень за подання уточненої позовної заяви, відповідно, всього 2610,40 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial