Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошей, в якій просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь за договором позики грошей суму боргу у розмірі 1 340,00 грн., проценти за користування позикою у розмірі 128\~774,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 20.05.2020 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики грошей, згідно якого він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 340,00 грн. з умовою їх повернення 05.06.2020 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, [PERSON] грошові кошти не повернув. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 1 340,00 грн., проценти за користування грошима за період з 06.06.2020 року по 22.01.2023 року складають 128\~774,00 грн. Крім того, зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою: договір поруки від 20.05.2020 року, укладений з поручителем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини неявки, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 340,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму 05.06.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору [PERSON] надав розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 1 340,00 грн. Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідач за договором позики грошей жодного платежу не зробив. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як визначено частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно копії договору поруки від 20.05.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] на забезпечення виконання договору позики, укладеного 20.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручився за виконання основного зобов`язання [PERSON] у розмірі п`ятдесят гривень. Оскільки, згідно договору позики та розписки позичальника кінцевою датою повернення боргу є 05.06.2020 року і станом на день звернення позивача до суду борг не повернуто, будь-яких доказів протилежного суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів боргу за договором позики у розмірі 1 340,00 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме з [PERSON] підлягає стягненню сума позики у розмірі 1 290,00 грн., а з [PERSON] та [PERSON] солідарно - у розмірі 50,00 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості по відсоткам за користування вказаною позикою за період з 06.06.2020 року по 22.01.2023 року у розмірі 128\~774,00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". Таким чином після настання строку повернення позики позивач мав право на стягнення солідарно з відповідачів тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, проте, як слідує зі змісту позовної заяви, вказаних вимог з боку позивача не заявлялося. Пунктом 4.2 передбачено нарахування процентів, проте, зазначені проценти не визначені як неустойка, а тому не підлягають стягненню, оскільки нараховані за період після закінчення строку дії позики. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку із зазначеним, звертаючи увагу на вказані норми чинного законодавства, наведену правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 128\~774,00 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики грошей від 20.05.2020 року у розмірі 1 290,00 грн., а з [PERSON] та [PERSON] солідарно - у розмірі 50,00 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial