Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час їх сину [PERSON] виповнилось 18 років, а тому стягнення аліментів на його користь було припинено. При цьому, їх син потребує допомоги, так як є курсантом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ денної форми навчання, а її заробітної плати недостатньо для повного його забезпечення. Відповідач кошти на утримання сина в добровільному порядку надавати не бажає, хоча має можливість, оскільки офіційно працевлаштований та щомісячно отримує заробітну плату, тому має можливість надавати кошти на утримання сина на час його навчання. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, змушена звернутись до суду та просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.22-23). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був належним чином повідомленим та, у відповідності до ст.178 ЦПК України, скористався своїм правом, наданим законодавством, і 11 серпня 2023 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка з нього на утримання дитини, є завищеним, так як він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Крім цього, на його утриманні перебуває його дружина [PERSON] . При цьому, їх спільна донька [PERSON] займається професійно художньою гімнастикою, що потребує значних витрат. Тобто, в даному випадку, склались такі обставини, які свідчать про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі частини, оскільки на його утриманні перебуває син [PERSON] від першого шлюбу, дружина [PERSON] та їх спільна дитина [PERSON] . Крім цього, відповідач у відзиві на позовну заяву послався на те, що їхній син [PERSON] , у відповідності до довідки № 556 від 09 червня 2023 року, яку позивачка долучила до позовної заяви, є курсантом ДДУВС та навчається за державним замовленням і перебуває на утриманні у вищому навчальному закладі, що свідчить про те, що останній має грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення, а також забезпечений комунальними послугами. Але разом з цим, позивачкою до позовної заяви не було додано довідку про доходи сина, що, з урахуванням навчання його на бюджеті, свідчить про отримання ним стипендії в розмірі 1 300 грн. 00 коп. Тобто, виходячи з вищевикладеного, дані обставини свідчать про те, що позивачка не витрачає коштів на утримання сина та його забезпечення, оскільки він проживає в казармі та має все необхідне. Крім цього, відповідач у відзиві на позовну заяву послався на прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов?язаних з проходженням військової служби під час дії воєнного стану», яким встановлено, що курсантам вищих навчальних військових закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 2 350 грн. 00 коп. на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України. Тому, оскільки син навчається у вищому навчальному закладі, де паралельно проходить навчання на кафедрі військової підготовки та є курсантом, він отримує додаткову винагороду в розмірі 2 350 грн. 00 коп. Таким чином, вважає, що його син від держави забезпечений усім необхідним, починаючи від продовольчого, речового, медичного, комунального та закінчуючи фінансовим забезпеченням, що включає в себе стипендію та додаткову винагороду від держави. Тому, проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини заперечує та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/8. Проте, вказує, що його син [PERSON] є повнолітньою дитиною, а тому має відкрити банківський рахунок, у відповідності до якого кошти стягуваних аліментів він буде перерахувати безпосередньо йому, а не на рахунок, який буде відкрито [PERSON] (а.с.25-27). Позивачка, у відповідності до вимог чинного законодавства, скористалась своїм правом та 23 серпня 2023 року на адресу суду подала заперечення на відзив, згідно яких заперечує стосовно викладених відповідачем обставин у відзиві на позовну заяву, з усіма його доводами не погоджується. Стосовно виплат, які їхній син отримує, це є виплатою в залежності від кількості робочих днів як курсанту та становить в середньому суму в розмірі від 200 грн. 00 коп. до 650 грн. 00 коп. щомісяця. Стосовно викладених обставин відповідачем, стосовно того, що їх син [PERSON] проживає казармі або в гуртожитку, спростовується доказами, на підтвердження чого долучає до заперечення договір найму житла від 01 серпня 2023 року, про що відповідачу було відомо. Крім цього, їх син входить до кількості курсантів, що мають успіх у навчанні, тому йому було запропоновано додатковий договір (крім основної денної форми навчання) заочну форму навчання для отримання другої вищої освіти, що також передбачає додаткові витрати. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) наполягає (а.с.36). Третя особа [PERSON] - про розгляд справи був належним чином повідомленим, однак, конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.41), будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить актовий запис № 111, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції (а.с.3). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.17). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Відповідно до виконавчого листа від 15 квітня 2015 року у справі № 182/1407/15-ц, з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на [INFO] досяг повноліття, а тому аліменти на його утримання були припинені. Проте, у відповідності до довідки № 556 від 09 червня 2023 року, [PERSON] є курсантом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ денної форми навчання, з зазначенням терміну навчання - до липня 2026 року (а.с.5), що свідчить про той факт, що, у відповідності до вимог чинного законодавства, син сторін6 по справі потребує матеріальної допомоги. Тому, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням того, що на утриманні позивачки перебуває ще син [PERSON] , на якого відповідач сплачує аліменти, на підставі виконавчого листа; а також враховуючи той факт, що на утриманні [PERSON] перебуває донька [PERSON] від іншого шлюбу (хоча доказів на підтвердження даного факту відповідачем до суду не надано), суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до закінчення терміну навчання, а саме - до липня 2026 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-х років. При цьому, суд не приймає до уваги аргументи відповідача стосовно перебування в нього на утриманні його дружини [PERSON] , оскільки доказів цього факту ним до суду надано не було. Не приймає до своєї уваги суд і вимогу відповідача щодо зобов`язання сплати аліментів безпосередньо на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] , оскільки дана вимога не відповідає способу захисту, передбаченому законом, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається стягувачем аліментів, а не платником. Крім цього, законом чітко передбачено та врегульовано питання щодо подання позову як одним із батьків, з ким проживає дитина та перебуває на утриманні, так і самою дитиною. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial