Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Адвокат Ємчук Л.В., яка діє в інтересах Карпатського біосферного заповідника, звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 227-о від 25.06.2021 року [PERSON] з 01.07.2021 року призначено на посаду директора Карпатського біосферного заповідника на умовах контракту з посадовим окладом згідно із штатним розкладом. Наказом №210-о від 30.06.2022 року його звільнено з цієї посади. Під час перебування на даній посаді наказом №132-к від 31.05.2022 „Про звільнення [PERSON] , підписаним відповідачем, [PERSON] був звільнений з посади інспектора охорони природно-заповідного фонду І-ї категорії Марамороського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського біосферного заповідника з 02.06.2022 року на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Рішенням Рахівського районного суду від 14.11.2022 року позов [PERSON] до Карпатського біосферного заповідника про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №132-к від 31.05.2022 „Про звільнення [PERSON] , поновленого його на роботі на займаній посаді та стягнуто з Карпатського біосферного заповідника на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2022 року по 14.11.2022 року в сумі 50602,50 грн., а на користь держави судовий збір в сумі 1860,75 грн. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.04.2023 року рішення Рахівського районного суду від 14.11.2022 залишено без змін. На виконання рішення суду [PERSON] поновлено на роботі та здійснено позивачем виплату на його користь середнього заробітку за один місяць в сумі 9515 грн., а на виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50602,50 грн.. Таким чином, внаслідок незаконного звільнення [PERSON] із займаної посади позивачеві завдана шкода в загальному розмірі 60117,50 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачем відповідно до п.8 ч.1 ст.134 та ст.237 КЗпП України. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Карпатського біосферного заповідника 60117,50 грн. матеріальної шкоди та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Наступного ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 20 вересня 2023 року від представника відповідача адвоката Карапетяна А.Р. надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що членами комісії з проведення службового розслідування не було запропоновано конкретного виду дисциплінарного стягнення, що мав бути застосований до порушників, а відповідач, спираючись на висновки комісії щодо наявності в діях [PERSON] порушень та змісту таких порушень, прийняв рішення про застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Адже саме на членів комісії покладено обов`язок забезпечити повноту, всебічність і об`єктивність висновків службового розслідування, визначити склад порушення та надати пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Таким чином, передумовою видання наказу про звільнення [PERSON] був комплекс подій, пов`язаних з проведенням службового розслідування. що виключає одноособову вину відповідача у видачі наказу. Також зауважує, що позивачем за власною ініціативою під час виконання рішення Рахівського районного суду від 14.11.2022 були понесені зайві витрати у розмірі 9515 грн., які він намагається відшкодувати за рахунок відповідача. Додає, що позивачем не надано жодного підтвердження отримання ним правничої допомоги та понесених у зв`язку з цим витрат, тому вимоги про їх відшкодування є безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що третя особа Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками до неї отримало 11 вересня 2023 року. У встановлений судом строк пояснень щодо позову не подало. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що з 01 липня 2021 року по 30 червня 2022 року [PERSON] займав посаду директора Карпатського біосферного заповідника.\~ 31 травня 2022 року він видав наказ про звільнення [PERSON] з посади інспектора охорони природно-заповідного фонду І-ї категорії Марамороського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського біосферного заповідника на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 41 КЗпП України. У подальшому, вказаний наказ було скасовано рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2022 року, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді та стягнуто з Карпатського біосферного заповідника на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2022 року по 14.11.2022 року в сумі 50602,50 грн., а на користь держави судовий збір в сумі 1860,75 грн.. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року рішення Рахівського районного суду від 14.11.2022 залишено без змін. На виконання даного рішення суду [PERSON] було поновлено на роботі, стягнуто з позивача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50602,50 грн., а також здійснено виплату на його користь середнього заробітку за один місяць в сумі 9515 грн.. Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини 1\~статті 134 КЗпП України). Статтею 237 КЗпП України\~передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільнені або переведені працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8\~статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 11 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8\~статті 134 КЗпП України\~та нової редакції\~статті 237 КЗпП України\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. В пункті 16\~постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №14 від 29 грудня 1992року «Просудову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~(далі\~постанова Пленуму ВСУ №14) роз`яснено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Відповідно до пункту 8 частини першої статті\~134\~і статті\~237 КЗпП\~матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 663/1169/20 (провадження № 61-56\~св 22) від 12 липня 2023 року. При цьому суд апеляційної інстанції надав оцінку обставинам, встановленим судом під час вирішення справи, в якій Рахівським районним судом встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] за наказом відповідача [PERSON] .. Таким чином, згідно зазначених роз`яснень, з відповідача\~ [PERSON] слід стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 50602,50 грн. у відповідності до п.8 ч.1\~ст.134 КЗпП України. В той же час, позивачем за власною ініціативою під час виконання рішення Рахівського районного суду від 14.11.2022 було сплачено [PERSON] із визначеної суми середній заробіток за один місяць в сумі 9515 грн., які не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо недоведеності його одноособової вини у видачі спірного наказу. Так, факт незаконного звільнення [PERSON] з роботи встановлений рішенням суду, що набрало законної сили і встановлено, що саме відповідач займав посаду, яка була уповноважена на звільнення працівників Карпатського біосферного заповідника. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином,\~\~ [PERSON] , як службова особа, яка видала наказ про звільнення працівника, який у подальшому визнано незаконними та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18). Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2684 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3600 грн., а всього 6284 грн.. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (50602,50 х100:60117,50 = 84,17), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 5289,25 грн. судових витрат по оплаті судового збору та витрат, понесених на професійну правничу допомогу (6284 х 84,17 : 100 = 5289,25).

Outcome: partial