Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника -адвоката Древко Н.В. звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 16800 доларів США, що є еквівалентом 614352,48 грн на погашення боргу відповідно до договорів від 30.10.2020 року та 30.12.2020 року, 3% річних в розмірі 39991,82 грн., інфляційне збільшення 234583,33 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 26.07.2023 року, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з"явився, натомість від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі, на вимогах позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, 30.10.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким позикодавець передав позичальникові грошові кошти в сумі 9000 доларів США, під умовою їх повернення до 28.02.2021 року, який був оформлений власноручною розпискою позикодавеця. Крім того, 30.12.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким позикодавець передав позичальникові грошові кошти в сумі 7800 доларів США, під умовою їх повернення до 28.02.2021 року, який був оформлений власноручною розпискою позикодавеця. Відповідності до договору позики, розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 28.02.2021 року. В подальшому, позичальник надану суму позики у строк до 28.02.2021 року не повернув, чим в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). 15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", що набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд розглядав питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)) і зробив такі висновки: "Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). У цих справах Верховний Суд вирішував питання щодо застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, що виникли між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики. Отже, з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавцеь не може вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у виді інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2024 року та протягом 30 днів після його закінчення. З урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та вимог статті 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. З огляду на те, що позовні вимоги частково задоволені, судові витрати по сплаті судового збору покладають на відповідача у розмірі 6143,52 грн. Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Outcome: partial