Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

До Придніпровського районного суду міста Черкаси звернулась з позовом [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Антонюк Ірина Андріївна, до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування та санаторно-курортне лікування неповнолітньої дитини. У позовних вимогах позивач зазначає, що 04 липня 1998 року позивач уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 788. Моє дошлюбне прізвище - [PERSON] . Від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю, сімейні цінності, на цьому грунті часто виникали непорозуміння. [PERSON] вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо позивача та доньки [PERSON] . По факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] відомості внесені до ЄРДР, проводиться досудове розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. [PERSON] після домашнього насилля з боку батька перебувала під супроводом в міському центрі соціальних служб. Сторони проживають окремо, хоча зареєстровані за однією адресою, подружні відносини припинені, спільне господарство не ведемо. Позивач з донькою була вимушена піти жити до її матері. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2023 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З жовтня 2022 року [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2022 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти, виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання рішення суду. В червні платіж по аліментах був в сумі 686 грн. На даний час позивач вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, виходячи з наступного. Після отриманих побоїв донька [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-невропатолога, через струс головного мозку та завдану психоемоційну травму нервує, відчуває шум в голові, страждає на хронічний після травматичний головний біль, панічні атаки, не може заснути, прокидається вночі, наслідок чого потребує особливого ставлення, посттравматичної реабілітації, медикаментозного лікування та санаторно-курортного оздоровлення. Щомісячно ми з [PERSON] відвідуємо лікаря невролога, необхідні консультації психолога. На сьогодні позивач лише з допомогою мами забезпечую дитині посилене харчування та призначені ліки і вітаміни. До того [PERSON] з дитинства має хронічне захворювання очей - міопія високого ступеню, міопічний астигматизм обох очей, ангіопатія сітківки. Праве око має 20 % зору, після струсу головного мозку погіршився зір на лівому оці. За станом здоров`я потребує постійної контактної корекції ( спеціальні контактні лінзи AIR ОРТІХ Тог та очищувальний розчин для лінз) та прийому медикаментів. Останній прийом у лікаря офтальмолога показав, що необхідне апаратне лікування, вартість одного сеансу складає 300 грн, тривалість 10 сеансів. Лінза на одне око коштує 350 грн, корекції потребують обидва ока, очищувальний розчин коштує 600 грн, вітаміни для очей коштують 450 грн, курс три рази на рік. Вартість прийому у лікаря офтальмолога становить 930 грн, відвідувати лікаря необхідно мінімум раз на два місяці. Передбачувані щомісячні витрати на посттравматичне лікування, посилене харчування та вітаміни для очей, контактна корекція та очищувальний розчин, консультації лікарів невролога та офтальмолога, аналізи складають близько 4000 гри на місяць, які батьки мають нести порівну. Це є додатковими витратами, пов`язаними з особливим станом дитини, до цих витрат не входить одяг, засоби гігієни, інтернет, мобільний зв`язок, проїзд, харчування, навчання, дозвілля. Відповідач же сплачуючи 686 грн аліментів вважає, що цієї суми достатньо для дитини з особливими потребами. Також відповідно до висновку лікаря [PERSON] за станом здоров`я має покази для направлення на санаторно-курортне лікування в санаторно-курортні заклади. Вартість путівки на оздоровлення в профільному санаторії «Сосновий бір» складає 21 600 грн за 18 днів (одне місце в двохмісному номері). Відповідно до прайсу лікувально-діагностичні методики та аналізи оплачуються окремо. Очікувані витрати на санаторно-курортне лікування та реабілітацію [PERSON] складають 22 000,00 грн на 2023 рік, ці витрати батьки мають нести порівну. Позивач є інвалідом другої групи, тимчасово не працює, і самостійно забезпечити доньку спеціальним посиленим харчуванням для реабілітації після перенесеної травми, спеціальними коректними лінзами, очищувальним розчином та медикаментами фінансової можливості не має. З чоловіком вона не спілкується, донькою і її станом здоров`я він не цікавиться. Після припинення шлюбних відносин позивач зібрала лише речі повсякденного вжитку та пішла з донькою до матері. Колишній чоловік залишився проживати в будинку, який сторони спільно перебудували, користується усім, що залишилось в будинку та було придбано за спільні кошти подружжя. На [PERSON] зареєстрована частина житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , має у власності автомобіль. Просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] в якості додаткових витрат на лікування та утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] грошові кошти в твердій сумі 1500,00 щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини, стягнути в якості додаткових витрат на санаторно- курортне лікування неповнолітньої доньки [PERSON] грошові кошти у сумі 11 000,00 грн та судові витрати. Відповідач звернуся до суду з відзивом, у якому загалом визнав позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення коштів на лікування у сумі 500 грн, в решті просив відмовити. Зазначає, що 17 січня 2023 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 26 грудня 2022 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2022 року та продовжувати до повноліття дитини. Проти даних позовних вимог він не заперечував, а визнав вимоги в повному обсязі, виконує і не ухиляється від покладених на обов`язків. 06.03.2023 року Позивачем було подано аналогічний позов про стягнення додаткових витрат на лікування неповнолітньої дитини (справа №711/1403/23 суддя Булгакова Г.В.), але Позивач до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Відповідачу не відомо, що слугувало тим, чи які підстави відпали, що Позивач подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Під час розгляду минулої справи №711/1403/23 перед судовим засіданням при спілкуванні з представником Позивача адвокатом Антонюк І. А. відповідач їй повідомив, що виявляє бажання сплачувати додаткові витрати на дочку та приймати участь у додаткових витратах, а саме купівлю лінз, але на той час вирішити дане питання в судовому засіданні не вийшло, так як згодом позов був залишений без розгляду Посилання позивача, на кримінальне правопорушення не має ніякого відношення до даної справи, в зв`язку з тим, що кримінальне провадження було закрите в кінці 2022 року за відсутністю складу злочину. Позивач в позові вказує, що дочка з жовтня 2022 року перебуває на її повному утриманні, а далі по тексту в заяві зазначає, що вона є інвалідом 2 групи, не працює і самостійно забезпечувати доньку лінзами та медикаментами фінансової можливості не має. Тобто даною інформацію Позивач протирічить своїм твердженням. Наголошує, що Позивач є дієздатною особою, не зважаючи на інвалідність вона може працювати, та відповідно також фінансово приймати участь у забезпеченні потреб неповнолітньої дочки (позивачем не надано жодного доказу про те. що вона не може за станом свого здоров`я працювати). Також Позивачка зазначає, що в червні 2023 року на її користь було сплачено аліментів в сумі 686 грн., але згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №68358 від 17.07.2023 року відповідач виконує покладений на обов`язок, щомісячно сплачує аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] . Заборгованість по аліментах на утримання дитини станом на 01.07.2023 відсутня. Існує переплата в сумі 1537,02 грн. Позивач посилається на те, що дочка перебуває під наглядом лікаря - невропатолога, через завдану психоемоціональну травму потребує особливого ставлення, посттравматичної реабілітації, медикаментозного лікування та санаторно - курортного оздоровлення, має хронічне захворювання очей. Зазначає, що дочка щомісячно відвідує лікаря невролога, але згідно до доданих до позовної заяви додатків, а саме Консультаційних висновків спеціаліста, останній раз дочка була в невролога на прийомі 25.04.2023. Також Позивач описує, що дочці потрібно пройти апаратне лікування, вартість якого складає 300 грн, тривалість 10 сеансів. Вартість прийому у лікаря офтальмолога становить 930 грн. відвідувати лікаря потрібно 2 рази на місяця. Всі ці твердження не підтверджуються жодним наданим доказом та не відповідають дійсності. Позивач вказує, що у дочки є покази до санаторно-курортного лікування в санаторно -курортних закладах. Вартість путівки на оздоровлення в профільному санаторії «Сосновий бір» складає 21 600 грн. за 18 днів і що ці витрати Позивач планує понести на 2023 рік. На вищевикладене, хоче зазначити, що згідно до інформації, яка розміщена на офіційному сайті в розділі «Про нас» - «Загальна інформація» вказано, що: Санаторій розрахований на 180 ліжок, приймає на профілактичне лікування, оздоровлення та реабілітацію дітей шкільного віку від 6 до 17 років з пульмонологічною, нефрологічною, гастроентерологічною та ортопедичною патологіямп. Тобто, лікування в даному санаторії не є показом для лікування хронічного захворювання очей дочки. Позивачка просить додаткові витрати на дитину фінансувати наперед періодично у сумі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто предметом позову є саме періодичні платежі до досягнення дитиною повноліття, а не понесені фактично витрати. Відповідач вважає, що в даній справі жодним наданим позивачем доказом не доведена така саме періодичність та не додано доказів, які б підтверджували її щомісячні додаткові витрати на дитину в сумі 3000 гривень на місяць до досягнення нею повноліття. Адже термін лікування дитини лікарем невропатологом був призначений короткостроковий, не міститься записів про прийом ліків постійно (на майбутнє). З матеріалів позовної заяви, а саме Консультаційного висновку спеціаліста - лікаря офтальмолога Кушнір Л.1. зазначається, що [PERSON] , враховуючи діагноз контактна корекція призначена для носіння постійно до 18 років. В додатках до позовної заяви є квитанції, з яких вбачається те, що лінзи на обидва ока коштують 704 грн. 00 коп., очищувальний розчин 285 грн. загальна сума 989 грн. щомісячно складають додаткові витрати. Окрім зазначеного, позивачем більше не надано доказів призначення лікування до досягнення дитиною повноліття та вартість таких лікарських препаратів. Позивачем, не підтверджено існування додаткових витрат належними та допустимими доказами, що наша донька потребує щомісячних додаткових витрат в розмірі 4000 грн. про які позивач заявляє в позові. Відповідач є інвалідом 3 групи, офіційно працює в ФОП [PERSON] на посаді водій автотранспортних засобів, його дохід це лише заробітна плата, яку він не приховує і сплачує всі податки державі, і яка на сьогоднішній день становить близько 3 385 грн. 36 коп. (три тисячі триста вісімдесят п`ять грн. 36 коп.) та пенсія в розмірі 2 770 грн. 00 коп. (дві тисячі сімсот сімдесят грн.00 коп.). Для своїх непрацездатних батьків він надає матеріальну допомогу, оскільки вони обидва на пенсії (копії пенсійного посвідчення батька та матері надається), розмір якої є мінімальний, і прожити на неї двом літнім людям, які в силу віку та стану здоров`я витрачають основну її частину на ліки - є неможливим. Тому певна частка доходу відповідача, що він отримує на посаді водія відходить на забезпечення належних умов проживання батьків. На сьогоднішній день, враховуючи дохід відповідача він повністю витрачається на сплату аліментів на неповнолітню дочку та на щоденні потреби, комунальні платежі, допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи. Окрім того, ще раз наголошує, що він згоден сплачувати додаткові витрати на лікування неповнолітньої дитини в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно і ніколи від цього не відмовлявся, оскільки [PERSON] є його дитиною і він зобов`язаний її утримувати якщо має змогу. Враховуючи розмір доходу, він має змогу сплачувати саме таку суму, навіть, якщо це змусить його зменшити певні найнеобхідніші витрати. Посилання позивача, що відповідач залишився проживати в будинку, то він по закону згідно до договору дарування належить відповідачу і був подарований ще в 2001 році його дядьком. Автомобіль Volkswagen Passat, 1992 року випуску, якому на даний час вже 31 рік та відповідно якоїсь особливої фінансової вартості не має. Ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідач не здійснював. Звертає увагу суду, на те, що Позивач жодного разу не зверталася до відповідача особисто для того, щоб узгодити та вирішити мирним шляхом питаниям з приводу необхідного лікування чи оздоровлення нашої дочки. Також, через тиск Позивачки на нашу неповнолітню дитину, дочка взагалі перестала спілкуватися з відповідачем, на телефонні дзвінки чи повідомлення не відповідає. Згідно ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесения разово, періодично або постійно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обгрунтування необхідності майбутніх витрат. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення може бути обгрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є не достатньо обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі та пояснили, що дитина дійсно потребує лікування, має вади здоров`я та потребує курортного лікування. На запитання відповіли, що прайс з клініки «Новий зір» відкопіювали , але до лікаря даного закладу не звертались. Також обрали санаторій найближчий до проживання та ціни дізнались з мережі Інтернет. Звернули увагу, що відповідач не допомагає батькам та надає викривлені твердження. Відповідач суду повідомив, що не заперечує сплачувати 500 грн. на лікування дитини, сплачуючи тим самим вартість лінз та похідників до них. Однак, вважає витрати на санаторне лікування не обґрунтованими. Повідомив, що вважає за можливе проводити лікування дитини у державних медичних закладах безоплатно. Додав, що має батьків, які проживають окремо і допомагає їм. Суд, заслухавши пояснення сторін, адвоката, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2007 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . З`ясовано, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.12.2022 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини. Встановлено, що донька проживає разом із позивачкою, що також підтверджується актом обстеження житлових умові від 25.10.2022, дане не оспорюється сторонами, та перебуває на її утриманні. Згідно до копій консультативних висновків спеціалістів (від 22.10.2022, 21.10.2022, 30.11.2022, 25.04.2023, 15.12.2022, 21.04.2023, 14.06.2023, 30.11.22) [PERSON] , 2007 року народження, потребує лікування медичними препаратами, консультацій лікарів, контактної корекції очей шляхом місячної контактної лінзи постійно до 18 років (а.с. 28, 29). За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Витрати на ліки можливо віднести до додаткових за умови їх доведення належними доказами, такими можуть бути - висновки спеціалістів, призначення лікарів, довідки, яким відповідають відповідні чеки, накладні, квитанції про придбання ліків. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позивачкою приєднано до матеріалів справи письмові докази, які підтверджують діагноз дитини, а також понесені нею витрати на лікування. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що витрати понесені позивачкою зумовлені необхідністю лікування дитини, є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті відповідно до ст. 185 СК України, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та частковому їх задоволенню, виходячи з наданих позивачем доказів про витрати. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК Українивиходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першоюстатті 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другоюстатті 185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини). Таким чином, судом встановлено, що дитина сторін по справі має захворювання, що потребує систематичного лікування та обстеження протягом тривалого часу, а тому вимога [PERSON] про необхідність систематичного надання відповідачем коштів на додаткові витрати, пов`язані із лікуванням дитини, є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення у розмірі 700 грн. (указана сума є обґрунтованою та підтвердженою чеками та квитанціями щодо придбання лікувальних засобів та ліків (а.с. 32, 33, 35, 36). Також, позивач просить стягувати з відповідача додаткові витрати на санітарно курортне лікування. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. У заперечення на позовні вимоги відповідач зазначав, що не має можливості сплачувати кошти у сумі, яку вимагає позивач. Оскільки, у нього перебувають батьки-пенсіонери, він є інвалідом 3 групи, його дохід складається з заробітної плати у розмірі 3385, 36 грн та пенсії 2770 грн. Відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження здійснення ним матеріальної допомоги батькам, тому суд оцінює критично вказаний довід відповідача. Крім того, задля підтвердження матеріального свого стану відповідачем надано довідку про доходи за період з січня по червень 2023 року. Як вбачається з відповіді на адвокатський запита адвоката Антонюк І.А. КНП «Другий черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.06.2023 [PERSON] рекомендовано санітарно-курортне лікування. Дитина перебуває під наглядом лікаря- педіатра. Позивач просить стягнути з відповідача в якості додаткових витрат 11000 грн на санітарно- курортне лікування. Однак, з чого складається така сума, нею не обґрунтовано, а надані витяги та скрін-шоти з сайту санаторію «Сосновий бір», на думку суду, не можуть слугувати беззаперечним доказом того, що позивач очікує або понесла витрати на оздоровлення дочки на указану суму. Згідно ст.\~13\~ч. 1,\~3 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1073 (тисячу сімдесят три) гривень 60 копійок. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed