Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

07.09.2023 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування: - [PERSON] житлову кімнату, площею 17,2 кв.м, з балконом та житлову кімнату, площею 12,0 кв.м, з балконом; - [PERSON] кімнату, площею 12,7 кв.м, з балконом 2; - інші приміщення квартири (кухню, площею 8,8 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 2,2 кв.м, передпокій, площею 5,2 кв.м та 4,2 кв.м, вбудовану шафу, площею 0,6 кв.м) залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.09.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути вказані недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.09.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.10.2023. 05.10.2023 розгляд справи відкладено на 26.10.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 26.10.2023 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача подала заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подав. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Куранковою Ольгою Миколаївною, належать 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2022 № 299372001 (а.с. 16). [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради, належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.08.2020 № 218734663 (а.с. 23). Як убачається із технічного паспорта, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат житловою площею 41,9 кв.м (житлової кімнати, площею 17,2 кв.м, житлової кімнати, площею 12,0 кв.м, житлової кімнати, площею 12,7 кв.м), кухні, площею 8,8 кв.м, ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, вбиральні, площею 1,0 кв.м, коридору, площею 2,2 кв.м, передпокою, площею 5,2 кв.м та 4,2 кв.м, вбудованої шафи, площею 0,6 кв.м, а також лоджії, площею 3,4 кв.м. Загальна площа квартири 72,9 кв.м (а.с. 11-14). У вищевказаній квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та актом про проживання особи без реєстрації від 05.09.2023 (а.с. 15, 90). Позивач стверджує, що виключно він несе витрати по утриманню квартири, здійснюючи оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с. 27-80). Згідно з положеннями\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі за текстом ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами частини першої статті\~317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 356 ЦК України\~визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У позасудовому порядку позивачу із співвласником не вдалось домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Пунктом 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чиспільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієївласності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонамізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, якіможуть використовуватися як окремі квартири або які можнапереобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бутивстановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо проце заявлено позов. Квартира [ADDRESS] є неподільним, оскільки поділити її так, щоб кожна частина мала окремі виходи неможливо. Саме тому позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування вищевказаною квартирою. Як убачається із технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат житловою площею 41,9 кв.м (житлової кімнати, площею 17,2 кв.м, житлової кімнати, площею 12,0 кв.м, житлової кімнати, площею 12,7 кв.м), кухні, площею 8,8 кв.м, ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, вбиральні, площею 1,0 кв.м, коридору, площею 2,2 кв.м, передпокою, площею 5,2 кв.м та 4,2 кв.м, вбудованої шафи, площею 0,6 кв.м, а також лоджії, площею 3,4 кв.м. Загальна площа квартири 72,9 кв.м (а.с. 11-14). Ураховуючи те, що загальна житлова площа спірної квартири становить 41,9 кв.м, то [PERSON] має право на користування житловою площею, яка становить 27,93 кв.м. Таким чином, якщо позивачу у користування буде надана житлова кімната, площею 17,2 кв.м, з балконом та житлова кімната, площею 12,0 кв.м, з балконом, то такий порядок користування не буде порушувати права інших співвласників. З огляду на вищезазначене, враховуючи відсутність можливості поділу квартири в натурі, суд вважає за необхідне виділити позивачу [PERSON] в користування житлову кімнату позначену на технічному паспорті цифрою 2 площею 17,2 кв.м. з балконом та житлову кімнату позначену на технічному паспорті цифрою 3 площею 12,0 кв.м. з балконом; [PERSON] залишити в користування житлову кімнату позначену на технічному паспорті цифрою 10 площею 12,7 кв.м. з балконом 2. Кухню, площею 8,8 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 2,2 кв.м, передпокій, площею 5,2 кв.м та 4,2 кв.м, вбудовану шафу, площею 0,6 кв.м залишити у спільному користуванні співвласників. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Правничу допомогу позивачеві надавала адвокат Сиводід О.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 06.09.2023 № 86. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 06.09.2023 [PERSON] сплатив адвокату 6 000,00 грн за правничу допомогу, які належить стягнути з відповідача з огляду на відсутність його заперечень щодо розміру таких витрат. Також, відповідно до\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved