Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У липні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" (далі по тексту позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), в якому просив суд: - стягнути з відповідача на користь позивача недоотриманий дохід (збитки) у розмірі 13 241,33 доларів США та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦПК України у розмірі 1 192, 80 доларів США , що загалом складає 14 434,13 доларів США, які за офіційним курсом НБУ еквівалентні 527 835,92 грн. В обґрунтування вищезазначених вимог у позовній заяві вказано, що 26.09.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та застави майна №11045931000, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 16 281 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,5 % річних. В свою чергу, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позикодавець звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2009р. справа №2-1542/2009 позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 78 185,99 грн. В подальшому, позивач набув право вимоги за кредитним договором та згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 06.04.2020р. був замінений в якості стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1542/2009. Представник позивача зауважує, що його довіритель, який на виконання рішення суду мав отримати 16 120,81 доларів США, згідно п.1.1 кредитного договору, отримав лише 2879,48 доларів США (78 997,85 грн.), які були стягнуті в рамках виконавчого провадження, а тому розмір заборгованості у вигляді недоотриманих доходів (збитків) визначено в розмірі 13 241,33 (16 120,81- 2 879,48) доларів США, також від зазначеної суми на підставі ст. 526, 599, 625 ЦК України, розраховано 3% річних за період з 07.07.2020р. по 07.07.2023р, в сумі 1 192,80 доларів США. На підставі викладеного представник товариства вважає, що його довірителю заподіяні реальні збитки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та рішення суду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.07.2023р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. В свою чергу, вказані у заяві посилання щодо необхідності зміни порядку розгляду цивільної справи не є достатньо обґрунтованими, адже не містять фактичних тверджень, з яких суд міг дійти висновку про необхідність розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін, відтак, в даному випадку, суд не вбачає перешкод для розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2009р. справа №2-1542/2009, було стягнуто з [PERSON] на користь АКІБ "УкрСиббанк" суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №11045931000 від 26.09.2006р. в розмірі 78 185 гривень 99 копійок, 781 гривня 86 копійок судового збору та 30 гривень 00 копійок витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, а всього 78 997 гривень 85 копійок. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 06.04.2020р. справа №761/26728/16-ц було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчого листа №2-1542/2009 виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] по цивільній справі №2-1542/2009, з ПАТ «Укрсиббанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] з боржника було стягнуто суму коштів, достатню для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом, оплати основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2009р. справа №2-1542/2009 виконано повністю. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані кредитором при належному виконанні позичальником зобов`язання. В свою чергу, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. У постанові Верховного Суду від 26.10.2022р. у справі № 703/3303/20 зазначено, що при з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків. Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Суд, проаналізуваши зміст позовної заяви вбачає, що позивач бажає компенсувати знецінення національної валюти у вигляді стягнення недоотриманого прибутку у формі курсової різниці з посиланням на ст. 22 ЦК України, а також 3% річних передбачених ст.625 ЦПК України саме від визначеного розміру збитку. В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц зроблено висновок про те, що курсова різниця не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати таких доходів. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даному випадку необхідно наголосити увагу на тому, що з долученої до матеріалів справи копії рішення у справі №2-1542/2009 вбачається, що первісний кредитор за кредитним договором, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті України - гривні, вказавши, що заборгованість становила 16 120,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2008 року становила 78 185 гривень 99 копійок, вказаний розмір заборгованості було присуджено судом до стягнення з відповідача на користь первісного стягувача. В свою чергу, вказане рішення суду не було оскаржено первісним стягувачем та було виконано відповідачем у повному обсязі, що вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.08.2022р. Необхідно наголосити на тому, що позивач, купуючи право вимоги за кредитним договором повинен був розуміти всі можливі ризики вчинення відповідної дії, передбачити наслідки довготривалого невиконання рішення суду, а також розуміти, що поряд з отриманням права вимоги від первісного кредитора, він прийняв також всі зміни в умовах кредитування, а також попередні дії первісного стягувача, зокрема, реалізацію права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що є підставою для зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору, зокрема, в частині визначення валюти грошового зобов`язання. В свою чергу, слід вказати, що матеріали цивільної справи не містять копії договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11045931000 від 26.09.2006р., а також договору про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). У відповідності до ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши обставини спірних правовідносин, на які представник товариства посилалися як на підставу заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимоги про стягнення збитків, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність. Крім того, оскільки 3% річних в розмірі 1192,80 доларів США, нараховані на недоотриманий дохід (збиток) у сумі 13 241,33 доларів США, тобто є похідними від цих вимог, підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача.

Outcome: dismissed