Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що позивач на підставі договору дарування від 16.09.2004 року є власником частини житлового будинку. Іншими співвласника є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За вищевказаною адресою зареєстровано відповідача [PERSON] . Вказує, що відповідач фактично не проживає за даною адресою починаючи з серпня 2012 року. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у праві на розпорядження своїм помешканням, оформленні субсидії. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просила їх задовольнити, після оголошеної перерви не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву до суду не скористалась. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. В суді свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що відповідач не проживає по [ADDRESS] починаючи з серпня 2012 року. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16.09.2004 року. Як вбачається з архівної довідки КООБТІ станом на 01.01.2023 року інші частини житлового будинку зареєстровані за власниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки №014837/1 відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради за вказаною адресою зареєстрована з 23.04.2005 року [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки № 111 від 04.10.2022 року виданою головою квартального комітету №7 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] колишня дружина [PERSON] , 1982 року народження, зареєстрована але не проживає. В акті від 11.10.2022 року про не проживання особи за місцем реєстрації [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені головою квартального комітету №7 [PERSON] , вбачається, що дані особи засвідчують те, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з 15.08.2012 року фактично не проживає [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2010 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] втратила право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved