Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Олєйніковою О.В. посвідчений спільний заповіт подружжя від імені [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Заповіт не скасований і не змінений. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшли спірний житловий будинок з господарськими будівлями. Позивач прийняла спадщину звернувшись до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату оригіналів правовстновлюючих документів. Покликаючись на відсутність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, та відсутність можливості в позасудового порядку реалізувати спадкові права, позивач просила визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок. В судове засідання учасники не з`явились, від кожного надійшли заяви про розгляд справи у їхній відсутності. З урахуванням частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є 19.10.2023. Вивчивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документів, які засвідчують право. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). В силу статті 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі\~складення спільного\~заповіту частка\~у праві\~спільної сумісної\~власності після\~смерті одного\~з подружжя\~переходить до\~другого з\~подружжя,\~який його\~пережив.\~У разі\~смерті останнього\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені подружжям\~у заповіті. За\~життя дружини\~та чоловіка\~кожен з\~них має\~право відмовитися\~від спільного\~заповіту.\~Така відмова\~підлягає нотаріальному\~посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою О.В. посвідчено спільний заповіт подружжя (реєстраційний номер 2553) від імені [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . За змістом заповіту спадкодавці заповіли позивачу житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07 червня 1968 року та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 01 березня 2021 року у справі №159/6317/20 про розірвання шлюбу. [PERSON] помер [INFO] (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру), а [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 12.06.2021). 04 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу за заявою позивача відкрито спадкову справу №134/2022 після смерті [PERSON] . За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] має місце спадкування за заповітом на користь позивача. Позивач прийняв спадщину в порядку визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України. Осіб, які мали право на обов`язкову частку у спадковому майні державним нотаріусом не встановлено. 05 жовтня 2023 року нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно з копією реєстраційного посвідчення, яка надана позивачу КП «Волинське обласне БТІ» 28 жовтня 2022 року, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1972 року (реєстровий номер 527). Даний факт також підтверджується довідкою №3548 виданою 28 жовтня 2022 року КП «Волинське обласне БТІ». За технічним паспортом від 25 квітня 2023 року, житловий будинок «А-1» на [ADDRESS] побудований у 1960 році, хлів «Б1» побудований у 1965 році, а прибудови - «а», «а1», навіси «а2», «а3», огорожа №1, №2 побудовані у 1991 році. Суд переконався, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірний житловий будинок, тому право на це майно входить до складу спадщини. Відсутність оригіналів свідоцтва державної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно не позбавляє позивача права на спадкування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В силу ч.5 ст.1268 ЦК спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений ст.16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved