Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мухіну Н.В. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначено, що із 24.01.2009 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в період якого народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось. Позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу та на даний час сторони проживають окремо. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач вказує, що на даний час не може самостійно утримувати дітей, а відповідач є працездатною особою, однак, жодним чином не допомагає матеріально утримувати дітей, та добровільно фінансову допомогу позивачу не надає. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач та її представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач відзив на позов до суду не подав, будь-які клопотання зі сторони відповідача до суду не надходили. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 24.01.2009 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження. Позивач вказує, що діти проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні, відповідач матеріально утримувати дітей не допомагає, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження належного утримання дітей з боку батька. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, доводи позову відповідачем не спростовані, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Крім того, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дітей із відповідача на користь позивача у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей в даному віці. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 141 ЦПК України, та на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved