Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

03.04.2023 позивачка в інтересах якої діє представник, - адвокат Працевитий Г.О. звернулась до суду з зазначеним позовом, згідно з яким просить скасувати арешт, накладений на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: номер запису про обтяження: 408813, дата, час державної реєстрації: 06.03.2006 12:29:31, державний реєстратор: приватний нотаріус Саламатова Марина Володимирівна, Запорізький міський нотаріальний округ, Зап. обл., підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: АА №709745, виданий 01.03.2006, видавник: Департамент державної виконавчої служби у Ленінському районі, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1036578 від 21.03.2013 11:44:09, приватний нотаріус Саламатова Марина Володимирівна, Запорізький міський нотаріальний округ, запорізька обл., вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про реєстрацію: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:2940240, 06.03.2006 р. 12:29:31, реєстратор: П`ята запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький міський нотаріальний округ, відомості про суб`єктів обтяження: [PERSON] , опис обтяження: 1/2 частини квартири. Позов обґрунтовано\~тим,\~що батько\~позивачки,\~ [PERSON] \~був співвласником\~квартири,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~23.06.2021\~останній склав\~заповіт, згідно з яким усе належне йому майно заповів [PERSON] - матері позивачки. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини. 17.08.2022 до приватного нотаріуса також звернулась й донька померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 26.08.2022 [PERSON] відмовилась від прийняття належної їй спадщини за заповітом після померлого [PERSON] на користь [PERSON] . З витягу про державну реєстрацію обтяжень, їм стало відомо, що на вищевказану квартиру накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] : АА №709745 від 01.03.2006 р. Департаментом державної виконавчої служби у Ленінському районі, який станом на момент звернення до суду не скасований, через, що позивачці неможливо прийняти спадщину та нею розпоряджатись. Немає жодної інформації щодо відкритих виконавчих проваджень де боржником виступає [PERSON] , також відсутня інформація про перебування останнього в реєстрі боржників. Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа 2-508-05, виданого Ленінським районним судом 24.05.2005 р. на користь стягувача [PERSON] закінчено, а його матеріали знищені, про згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешти не зняті. Ухвалою судді 19.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначити дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 30.06.2023 клопотання представника позивача задоволено та зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В., надати до суду копію спадкової справи №180/2021 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] [INFO] .. На виконання ухвали суду від 30.06.2023 від приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. найшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №180/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] [INFO] .. Ухвалою суду від 30.08.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано. Під час розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, поважних причин його ненадання не повідомив, тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, судом під час проведення судового засідання 11.10.2023 постановлено вирішувати справу за наявними матеріалами. Третя особа Дніпровський відділ\~державної виконавчої\~служби у\~м.\~Запоріжжя Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Одеса),\~про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та надано заяву про розгляд справи без їх участі. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджено відповідними доказами у справі, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.11.2021, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), актовий запис №2690. [PERSON] був співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 27.03.2003 р., а також копією технічного паспорту. 23.06.2021 він склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., згідно з яким, усе належне йому майно заповів [PERSON] - матері позивачки. 10.12.2021 [PERSON] звернулася до нотаріуса задля прийняття спадщини, а саме частини квартири за адресою: [ADDRESS] та іншого майна. 17.08.2022 до приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] .. 26.08.2022 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. із заявою про відмову від прийняття належної їй спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.1995, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя батьком [PERSON] [INFO] є [PERSON] . Також встановлено, що за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №333839059 від 29.05.2023 на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено обтяження №408813 від 06.03.2006 12:29:31 у виді арешту нерухомого майна приватним нотаріусом Запорізького МНО Саламатовою М.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: АА №709745, виданої 01.03.2006 Департаментом державної виконавчої служби у Ленінському районі. З наданих відповідей Дніпровського ВДВС у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 02.03.2022, 22.07.2022, 04.10.2022, 17.10.2022 судом встановлено, що примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-508-05, виданий Ленінським районним судом 24.05.2005 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 6 792,25 гривень з метою забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації і було накладено арешт на майно боржника, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , номер запису обтяження: 408813, дата час державної реєстрації 06.03.2006, 12:29:31, реєстраційний номер обтяження: 2940240, 06.03.2006, 12:29:31. Відносно [PERSON] виконавчі провадження у Відділі на примусовому виконанні не перебувають. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2005 по цивільній справі №2-508/05 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріального збитку 6 792,25 гривень. Рішення набрало законної сили 10.05.2005. Відповідно до відповіді Ленінського районного суду м.Запоріжжя цивільна справа 2-508/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків у зв`язку з ДТП знищена у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Проте, згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачка, яка прийняла спадщину, має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивачці у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно із ч.1,2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» 606-XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба у збереженні прдальшого арешту (обтяження) вищезазначеного майна. Згідно з ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд виходить з того, що наявне обтяження нерухомого майна, що входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , перешкоджає позивачці у вільній реалізації її прав, як спадкоємиці після смерті батька. Тому, виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивачаки на реалізацію своїх майнових прав, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ч.8\~ст.6 Закону України «Про судовий збір»\~розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача судового збору у сумі 1 073,60 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved