Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 56 308 гривень 47 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.10.2011 року між ним і відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 27.02.2023 року у неї виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача (а.с. 83 - 86). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив за змістом якого повідомлено суду про те, що форма укладеного між сторонами кредитного договору відповідає вимогам цивільного законодавства, на спірні правовідносини не поширюється положення Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідачка користувалась кредитними коштами і погашала кредитну заборгованість (а.с. 95 - 102). Відповідачка подала до суду письмові заперечення у яких просила відмовити в задоволені позову з тих підстав, що вона не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати частиною кредитного договору; також, зазначила, що вона переплатила тіло кредиту, у відзиві відсутній підпис представника позивача, позивач без згоди клієнта списував грошові кошти на погашення відсотків та комісії та у банку відсутнє право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків відповідача (а.с. 109 - 114). Також, 08 серпня 2023 року судом отримано письмові пояснення представника позивача заперечення у яких він повторив зміст своїх заперечень викладених у відповіді на відзив та додатково роз`яснив встановлений договором порядок черговості погашення заборгованості та підстави договірного списання грошових коштів банком (а.с. 116 - 121). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії анкети-заяви [PERSON] від 29.10.2011 року вбачається, що вона отримала від АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна»; вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, вона виразила згоду з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 39). Також, у зазначеній заяві міститься відмітка про те, що відповідачку ознайомлено у тому числі з тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 40). За вказаним договором було неодноразово змінено кредитний ліміт, що було здійснено відповідно Умов та правил надання банківських послуг та підтверджується довідкою банку (а.с. 37). Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта станом на 03.03.2023 року (а.с. 19 - 36, 48). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 41 - 64). Згідно із п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено у п. 2.1.12.13. Зокрема, у довідці про умови кредитування по договору відповідача зафіксовано базову ставку % на місяць в розмірі 2,5 (а.с. 40). Відповідно до пункту 2.1.1.12.7.3. Умов та правил надання банківських послуг, відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) і / або Технологічним кредитним лімітом і / або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати передбачену п. 2.1.1.12.4. і п. 2.1.1.12.5., при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та / або Технологічного кредитного ліміту та / або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) і або Технологічний кредитний ліміт і / або Овердрафт стають простроченими кредитами. Також, пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що даний договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.02.2023 року відповідачка має заборгованість по договору на загальну суму 56 308 гривень 47 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46 794 гривні 72 копійки, заборгованість за простроченими відсотками - 9 513 гривень 75 копійок (а.с. 15 - 18). У зв`язку із встановленими під час розгляду справи судом фактичними обставинами справи та положеннями законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд не приймає до уваги та відхиляє усі доводи і заперечення відповідачки, що викладені нею у наданих суду документах. Зокрема, суд критично оцінює заперечення відповідачки про те, що вона не підписувала Умови та правила надання банківських послуг та їх не можна вважати частиною кредитного договору, банк без її згоди списував грошові кошти на погашення відсотків і комісії та у банку відсутнє право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків відповідача, оскільки підписавши заяву-анкету відповідачка висловила свою згоду із Умовами та правилами надання позивачем банківських послуг і тим самим приєдналась до запропонованого позивачем кредитного договору в порядку і на умовах визначених усіма складовими документами такого договору споживчого кредитування, які також передбачають порядок списання банком грошових коштів на погашення заборгованості та встановлюють право банку проводити договірне списання грошових коштів для забезпечення виконання клієнтом кредитних зобов`язань. Також, доводи відповідачки про не укладення між сторонами кредитного договору, повністю об`єктивно і беззаперечно спростовуються відомостями довідки банку про видачу відповідачці трьох банківських карток (а.с. 38). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 75). Враховуючи викладене,

Outcome: approved