Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

14.02.2023 адвокат Зеркін А.С. в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування майном. Просить виділити в користування [PERSON] 1/2 частину житлової кімнати площею 9,4 кв. м., виділити у користування [PERSON] 1/2 частину житлової кімнати площею 9,4 квадратних метрів, у квартирі [ADDRESS] , залишивши у спільному користуванні приміщення кухні площею 5,8 кв. м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., коридору 4,3 кв.м., балкону 0,8 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача [PERSON] вказує, що сторони є співвласниками вказаної квартири, але за комунальні послуги сплачує лише позивач. Виділення кожному зі співвласників у користування по 1/2 частині житлової кімнати за вказаною адресою, на думку представника позивача, є підставою для відкриття житлово-комунальними організаціями окремих фінансово особових рахунків для сплати комунальних платежів. Також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого судового збору. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.04.2023 в суд надійшов відзив на позовну заяву (а.с.28-47), разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача вказує, що предметом спору є квартира посімейного спільного заселення, розташована на ІІ поверсі 5-поверхового будинку та складається з: 1 кімнати житловою площею 18,8кв.м., кухня площею 5,8 кв.м., ванна кімната площею 2,9 кв.м. та коридор площею 4,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи обставини спірних правовідносин, доцільним є виділення в окреме користування кожному зі сторін окремих житлових кімнат для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою та оплати комунальних послуг, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні. Однак спірна квартира є однокімнатною, що унеможливлює виділення в окреме користування кожному зі сторін окремих житлових кімнат. При цьому, відповідач не заперечує можливість продажу 1/2 частки спірної квартири за ринковою вартістю та відповідно до експертної оцінки. Крім того, згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 07.04.2023 №2023/002838597 та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 07.04.2023 №537, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане унеможливлює фактичне користування спірною квартирою, що пропонується позивачем у вимозі позовної заяви та не відповідає інтересам відповідача. Представникм відповідача вважає, що обраний позивачем предмет спору у даній справі і спосіб захисту права не відповідає статті 16 ЦК України, тому просить відмовити у заловоленні позову у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати при розгляді справи. До відзиву додано розрахунок гонорару на суму 2000грн. та розписку про його отримання. 10.05.2023 та 30.06.2023 розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача. 08.08.2023 в судовому засіданні, з урахуванням думки представників сторін, до матеріалів справи приєднано відзив на позовну заяву, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено, для складання відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Зеркін А.С. в обґрунтування зазначених позовних вимог зазначив, що за рішенням суду з позивача, як особи яка має особовий рахунок для сплати комунальних платежів, було стягнуто борг за теплопостачання, який утворився за період з 2018 року. Оскільки відповідач є співвласником, тому також зобов`язаний нести витрати по комунальному обслуговуванню відповідно до частки у спільній частковій власності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечує, пояснивши, що частка вказаної квартири перейшла йому у власність у 2012 році в порядку спадкування після смерті матері. Як за життя так і після смерті матері у вказаній квартирі не проживав, тому як постійно проживав та був зареєстрованим в смт Петрово. У весь цей час у вказаній квартирі проживає позивач зі своєю співмешканкою, з яким мав домовленість про одноособове користування ним квартирою. Оскільки він не є користувачем комунальних послуг, тому в заявлених позовних вимогах просить відмовити. В судовому засіданні представник відповідача підтримуючи доводи викладені у відзиву на позовну заяву та відповідача, доповнив, що позивачем не надано взагалі доказів на підтвердження утворення заборгованості та зверненні обслуговуючих органів з приводу розподілу особових рахунків. Вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] придбали на праві приватної спільної часткової власності спірну квартиру, що складається з однієї кімнати, житловою площеє 18,8 кв.м., загал ьною площею 32,6 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07.05.2003, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.05.2003 та витягом про державну реєстрацію прав №32690258 від 27.12.2011, а також технічним паспортом на квартиру (а.с.6-8). Після смерті [PERSON] , 1953 року народження, яка померла [INFO] , її син [PERSON] (відповідач по справі) прийняв спадщину, та на момент подачі позову та розгляду справи є власнитком 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2012 та копією витягу про державну реєстрацію прав №33016776 від 30.01.2012 (а.с.32,33). В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова площа не має ізольованих часток, і допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу). Згідно з правовою позицією, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку/квартири на час розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються наданими суду письмовими доказами в частині набуття право власності на спірну квартиру, але обраний спосіб захисту його права не відповідає змісту суб`єктивного права та характеру його порушення, а відтак невірно обраний спосіб захисту прав позивача є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] уклав договір №13 з адвокатом Турбаєвським Ю.В. про надання правничої допомоги у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, тобто і під час розгляду справи №215/682/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування майном (а.с.34-36). Як додаток до договору суду надано розрахунок суми гонорару та опис робіт по наданню правничої допомоги, а також розписка про отримання гонорару в сумі 2000грн. (а.с.37,41). Відповідно до наданого розрахунку правнича допомога складалася з: попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин (2 години) - 500грн., складання відзиву на позовну заяву (5 годин) - 1500грн., що разом складає 2000грн. Так як витрати відповідача, що пов`язані з розглядом справи, підтверджені належними доказами, і у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає, що з позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (а.с.5), на користь відповідача [PERSON] слід стягнути витрати в сумі 2000грн., що пов`язані з розглядом справи. Напідставі вищевикладеного,

Outcome: approved