Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

01.05.2023 позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15.11.2019 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, у якому у сторін народився син [PERSON] . Вказує, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Також зазначає, що тривалий час сторони проживають окремо, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, спільне господарство не ведеться протягом тривалого часу, шлюбні відносини припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Як стверджує позивач, збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам обох сторін. Ухвалою від 08 травня 2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). Судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням відповідача. Ухвалою від 28.09.2023, занесеною до протоколу судового засідання, явку позивача [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Самох М.Ю. та відповідача [PERSON] , яким було подано клопотання про надання строку на примирення, було визнано обов`язковою, розгляд справи відкладено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали позов. Позивач просить розірвати їх шлюб з відповідачем. Додатково позивач пояснила, що разом з відповідачем вони не проживають з листопада 2022 року. Вона спочатку пропонувала примиритися, проте за рік нічого у відносинах не змінилося. Відповідач місця назад привіз її речі, а також подав у суд позов про поділ майна. Вони бачаться, коли передають один одному дитину. Можливості примирення вона вбачає, проти надання строку на примирення заперечує, оскільки цілий рік, а також після її звернення до суду відповідач нічого не робив, щоб зберегти сім`ю, поновлювати сімейні відносини вона не бажає. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що його мати перенесла операцію трансплантації кісткового мозку та потребувала його підтримки, тому він не робив спроб для примирення. Крім того, його вразила та обставина, що дружина забирала речі з іншим чоловіком. Він, дійсно звернувся до суду з позовом щодо поділу спільно нажитого майна, оскільки як громадянин має право захистити свої права. Заслухавши пояснення позивача її представника, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2019 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 2353, прізвища після державної реєстрації шлюбу у чоловіка та дружини - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.10). Як визначено ч.2 ст.1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.4 цієї статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч.4 ст.4 Сімейного кодексу України, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Поняття шлюбу визначено ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, за змістом якого шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п.3 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визнано сторонами, протягом року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спілкуються виключно по питанню участі батька у спілкуванні з дитиною, кожен живе власним життям. Також відповідачем не заперечується той факт, що йому було відомо про звернення позивача до суду, та що ніяких дій для їх примирення з дружиною та збереження сім`ї він не робив. Суд звертає увагу, що пояснення позивача суду були вільними, обґрунтованими, а тому позицію позивача суд вважає усвідомленою, такою, що має враховуватися судом при ухваленні рішення. Заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що очевидним є той факт, що подружжя втратили почуття любові один до одного. Так, позивач на позові наполягає, спільне життя вважає неможливим. Відповідач переконливих доводів щодо можливості відновлення подружніх відносин не навів. Встановлені судом обставини: відсутність взаєморозуміння у подружніх відносинах, що призвела до їх припинення, небажання сторін працювати над стосунками, відсутність протягом тривалого часу змін на краще, свідоме і категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем, - дають суду підстави дійти висновку, що сім`я подружжя фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки порушує її право на припинення шлюбних відносин та право на сім`ю в розмінні положень Сімейного кодексу України. Так, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Заперечення відповідача щодо можливості збереження шлюбу за вищевказаних встановлених судом обставин суд вважає необґрунтованими і недоведеними. Підстави для надання додаткового строку для примирення відсутні. Вимоги щодо відшкодування понесених судових витрат позивач не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved