Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] (дідусь позивача). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 20.01.2001 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008. 24.12.2013 приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. заведена спадкова справа №58/2013 до майна [PERSON] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був його син [PERSON] (батько позивача), який прийняв спадщину, але не встиг оформити свої спадкові права. Разом з тим, за життя [PERSON] залишив заповіт на вказану квартиру на ім`я своєї доньки [PERSON] , яка, в свою чергу, спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки надіслала на адресу приватного нотаріуса Савченко А.В. заяву про прийняття спадщини в останній день строку, справжність підпису на якій не була нотаріально засвідчена. [PERSON] намагався в судовому порядку визнати заповіт, вчинений на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сарамагою О.Д. та зареєстрований в спадковому реєстрі під №46279268 недійсним, у зв`язку із тим, що на момент вчинення заповіту [PERSON] був позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки спадкодавець багато років хворів психічною хворобою під назвою церебральний атеросклероз (є видом слабоумства), перебував на лікуванні в психічній лікарні та в подальшому був визнаний недієздатним на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 21.04.2010 по справі №2-о-8/2010. Однак, позов було залишено без розгляду у зв`язку з неможливістю проведення посмертної судово-психіатричної експертизи через відсутність необхідної медичної документації. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] . 03.12.2014 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. була заведена спадкова справа №13/2014 до майна [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] . 27.07.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , однак у відповідь отримала відмову. Приватний нотаріус Ласурія С.А. надала письмове роз`яснення №75 від 25.08.2021, яким пояснила, що відповідно до матеріалів спадкової справи не має можливості встановити наявність підстав для закликання до спадкування за законом [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , а отже і видати спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене, наразі у позивача немає можливості надати правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] . Крім того, що на сьогоднішній день через неможливість позивача оформити належним чином свої спадкові права дана квартира тривалий час перебуває без догляду, поточного ремонту та утримання, що створює несприятливі наслідки для [PERSON] , яка є законною спадкоємицею даного майна. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті батька є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Позивач просить в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області 10.10.20 даний позов залишений без руху. Ухвалою Южного міського суду Одеської області 19.10.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області 02.03.2023 витребувано від приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. спадкову справу №58/2013, відкриту до майна [PERSON] , померлого [INFO] та витребувано від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. спадкову справу №13/2014, відкриту до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області 26.06.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено її до судового розгляду. Представником позивача надано заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату і місце судового засідання, причина неявки до суду не відома, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14, 183, 206). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 20.01.2001 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008 (а.с.15-19). За життя 29.01.2009 [PERSON] складений заповіт відповідно до якого він заповідав дану квартиру дочці [PERSON] (а.с.195). 24.12.2013 приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. була заведена спадкова справа №58/2013 до майна [PERSON] (а.с.181-209). [PERSON] надіслала на адресу приватного нотаріуса Савченко А.В. заяву про прийняття спадщини в останній день строку, але справжність підпису на ній не була нотаріально засвідчена, таким вважається такою що не прийняла спадщину після смерті батька (а.с.197-199). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був його син, який є батьком позивача [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину, особисто подавши нотаріусу Савченко А.В. заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк (а.с.182), але не встиг оформити свої спадкові права. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.21, 90, 140). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної двокімнатної квартири. 03.12.2014 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. була заведена спадкова справа №13/2014 до майна [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.83-161). [PERSON] за життя заповіту не склав, отже спадкування проводиться за законом. Позивач прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження (а.с.96-97). 27.07.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , однак у відповідь отримала відмову (а.с.160). Приватний нотаріус Ласурія С.А. надала письмове роз`яснення №75 від 25.08.2021, яким пояснила, що відповідно до матеріалів спадкової справи не має можливості встановити наявність підстав для закликання до спадкування за законом [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , а отже і видати спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду (а.с.161). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ч.2 ст.1123 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином враховуючи що відповідач не прийняла спадщину після смерті батька за заповітом, право на спадкування за законом перейшло до батька позивача [PERSON] . Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п.4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті батька є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач, приймаючи до уваги, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як у судовому порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved