Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

19.08.2022 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати за нею права власності на майнові права на житлове приміщення за будівельним номером 1, 2 поверх, однокімнатна квартира загальною площею 37,7 кв.м, що розташована у житловому будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що ці права набуті нею на підставі договору про відступлення прав за договором купівлі - продажу майнових прав від 17.10.2017 року, укладеного між нею та [PERSON] , яка набула ці права за договором купівлі - продажу майнових прав на квартиру, що будується, від 06.05.2015 року, укладеним між нею та ТОВ «ОСВ Практик». За договором купівлі - продажу майнових прав [PERSON] сплатила ТОВ «ОСВ Практик» на будівництво квартири обумовлену договором суму, а будівництво житлового будинку здійснював відповідач за договором генерального підряду на капітальне будівництво, укладеним з ТОВ «ОСВ Практик». 27.10.2022 року відповідачем подано відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те що між ним та позивачкою відсутні договірні відносини, а договір генерального підряду на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку належним чином ТОВ «ОСВ Практик» як Генпідрядником не виконаний; грошові кошти, отримані ТОВ «ОСВ Практик» не були використані при будівництві багатоквартирного житлового будинку, зазначений будинок повністю збудований за кошти відповідача, який є власником майнових прав як замовник об`єкту будівництва і саме йому по закінченню будівництва має бути переданий даний об`єкт. Вважає, що договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 від 20.06.2014 року не є підставою для набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, і лише відповідач як замовнику наділений правом укладати договори, що стосуються майнових прав на вказаний об`єкт. З вказаних підстав договір купівлі - продажу майнових прав від 06.05.2015 року нікчемним, оскільки його укладено в порушення вимог законодавства, є нікчемним. Крім того, вважає, що позивачкою обраний невірний засіб захисту порушеного права. Також просив суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності. Третя особа не скористалась правом надати пояснення по суті справи. В судове засідання учасники справи не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, при прийнятті рішення врахувати позицію викладену у відзиві та наданих поясненнях, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ "ОСВ Практик" в неодноразово призначені судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1183 від 16.07.2013 року створений ЖБК «Захисник» для організації будівництва житлового будинку за будівельною адресю: [ADDRESS] , з певною кількістю членів кооперативу. 20.06.2014 року між ЖБК «Захисник» ( Замовник) та TOB «ОСВ Практик» (Генеральний підрядник) укладений договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2. За цим договором Генеральний підрядник зобов`язався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою - [ADDRESS] . Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року. Відповідно до п. 1.1 цього договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За змістом п. 1.2.3 цього договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведено у пункті 1.2 договору. Генпідрядник зобов`язується завершити виконання робіт не пізніше 14 календарних місяців з дати отримання від замовника першого платежу згідно з пунктом 4 цього договору за умови своєчасного фінансування будівництва замовником (пункт 2.3 договору). 06.05.2015 року між [PERSON] та ТОВ «ОСВ Практик» укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що будується у складі багатоквартирного житлового будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10-13). Поточна вартість майнових прав на вказану квартиру на дату підписання договору купівлі-продажу від 06.05.2015 року становила 320 450,00 грн, які покупець квартири [PERSON] сплатила TOB «ОСВ Практик». Відповідно до довідки ТОВ «ОСВ Практик» від 25 червня 2017 року № 30 [PERSON] є власником майнових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за яку сплатила 320 450,00 грн, що становить 100 % вартості майнових пра. (а.с. 17). 17.10.2017 року між [PERSON] та позивачкою укладений договір про відступлення прав за договором купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 06.05.2015 року, укладеним між ТОВ «ОСВ Практик» та [PERSON] , згідно якого [PERSON] відступила позивачці майнові права на квартиру, що будується у складі багатоквартирного житлового будинку за будівельною адресою : [ADDRESS] . (а.с. 14-16). Листом № 20 від 15.07.2019 року ЖБК «Захисник» повідомило ТОВ «ОСВ Практик» про відмову в односторонньому порядку від зобов`язань за договором генерального підряду №2, у зв`язку із суттєвим порушенням ТОВ «ОСВ Практик», у зв`язку з чим закінчення будівництва у строк та введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] стало явно неможливим (а.с. 31). Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд вважає позов обґрунтованим є з наступних підстав. При вирішенні справи судом враховуються правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 753/19997/19, які є обов`язковими для застосування відповідно до припису ч.5 ст.13 Закону УКраїни «Про судоустрій і статус суддів» та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК УКаїни, у якій зазначено що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі № 753/19997/19 судом розглянутий аналогічний спір з аналогічними встановленими обставинами, у якій Верховним Судом сформовані наступні висновки Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom,№ 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98). В іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва певних помешкань, оскільки ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» при укладенні договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 від 20.06.2014 року погодили відповідні умови (пункт 1.2 договору генерального підряду). Більш того умовами додаткової угоди від 03.11.2014 року ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» визначили, що фінансування може здійснюватися, зокрема за рахунок залучених коштів від фізичних осіб (у тому числі через договори купівлі-продажу майнових прав) та погодили набуття генпідрядником майнових прав на відповідні приміщення (пункти 1, 2 додаткової угоди). Додаткових умов, порядку та способу набуття майнових прав на вказані приміщення сторонами не узгоджувалось. Ураховуючи викладене та з огляду на положення законодавства, якими закріплено принцип свободи договору, ЖБК «Захисник» розпорядився своїм майном - майновими правами на спірний об`єкт нерухомості. У матеріалах справи відсутні відомості про визнання недійсними (повністю або частково) договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2, додаткової угоди до нього, а також договору купівлі-продажу майнових прав. Позивач обрала правомірний та ефективний спосіб захисту своїх законних прав - визнання права, а некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 480/2365/16). Посилання відзиву ЖБК «Захисник» на невиконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором генерального підряду на капітальне будівництво, саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову позивачки, в діях якої не встановлено недобросовісності при укладанні та виконанні договору купівлі-продажу майнових прав. Доводи представника відповідача, викладені у письмових поясненнях, про те, що ЖБК «Захисник» є неналежним відповідачем, суд відхиляє, оскільки саме ЖБК «Захисник» не визнає майнових прав позивачки на квартиру, що стало підставою для звернення позивачки до суду за захистом невизнаних справ. Доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на те, що позов про визнання майнових прав не пов`язаний з конкретними порушеннями правомочностей позивачки як власника майнових прав, а зумовлений триваючим порушенням. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved