Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Лозинської О.Л., звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 31.07.2019 у розмірі 31 188 712,50 грн., з яких: 6 707 250,00 грн. - заборгованість з повернення позики, 24 481 462,50 грн. - пеня за період з 14.11.2021 по 13.11.2022 (включно). Позов обґрунтовано тим, що 31.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн., що станом на дату укладання Договору було еквівалентно 195 000,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а відповідач зобов?язався повернути отримані кошти до 31.07.2020 включно. 30.08.2019 сторони уклали Договір про внесення змін №1 до Договору позики від 31.07.2019, відповідно до якого було змінено графік повернення позики. Проте відповідач у вказаний строк грошові кошти у повному обсязі не повернув. Всього за період з 09.09.2019 по 04.08.2020 відповідачем повернуто суму, еквівалентну 30 000,00 дол. США. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 31 188 712,50 грн., з яких: 6 707 250,00 грн. - заборгованість з повернення позики, 24 481 462,50 грн. - пеня за період з 14.11.2021 по 13.11.2022 року (включно), які позивач просить стягнути з [PERSON] . Ухвалою судді від 05.12.2022 по справі відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.05.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Лозинська О.Л. надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подавали. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.07.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошті в сумі 4 906 746,00 грн., що станом на дату укладання Договору було еквівалентно 195 000,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, а відповідач зобов?язався повернути отримані кошти до 31.07.2020 включно. На договорі позики від 31.07.2019 позичальником [PERSON] здійснено власноручний напис та підпис про те, що він підтверджує факт отримання коштів за цим договором у повному обсязі. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6 цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. У договорі сторони обумовили графік повернення позики, відповідно до якого повернення позики здійснюється частинами у гривнях в сумах, еквівалентним сумам в доларах США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками України на день кожної передачі грошових коштів. 30.08.2019 сторони уклали Договір про внесення змін №1 до Договору позики від 31.07.2019, відповідно до якого було змінено графік повернення позики, разом з тим остаточний строк виконання зобов`язання змінений не був. Оригінали вказаних договорів наявні у матеріалах справи. Як зазначає позивач, всього за період з 09.09.2019 по 04.08.2020 відповідачем [PERSON] повернуто суму, еквівалентну 30 000,00 дол. США. Таким чином, між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем узятих на себе боргових зобов`язань. Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договору. За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 31.07.2019, при цьому, своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Разом з тим, відповідач [PERSON] порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість у сумі 6 707 250,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: (195 000 дол США - 30 000 дол. США) х 40,65 грн. (середній курс долара США). Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. При цьому, суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії позивача щодо виконання договору не оскаржені, власного розрахунку заборгованості не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що [PERSON] вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позики. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 31.07.2019 у розмірі 6 707 250,00 грн., що є заборгованістю з повернення позики, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання договору позики за період з 14.11.2021 по 13.11.2022 у розмірі 24 481 462,50 грн. суд зазначає наступне. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В пункті 3 договору позики від 31.07.2019 року зазначено, що при неповерненні чи несвоєчасному поверненні позики або їх частини, у строки, визначені пунктом 2.6 даного договору, позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі 1 (один) процент від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, останнім здійснено нарахування пені за період з 14.11.2021 по 13.11.2022 у сумі 24 481 462,50 грн. = 6 707 250,00 грн. (заборгованість за договором позики) х 1% х 365 днів. Разом з тим, 04.07.2020 набув чинності Закон України від 16.06.2020 року № 691-IX (691-20), «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 15, за змістом якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми пені, нарахованої за період з 14.11.2021 по 13.11.2022 у сумі 24 481 462,50 грн., задоволенню не підлягають, як такі, що не грунтуються на законі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики від 31.07.2019 у розмірі 6 707 250,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial