Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу з відновленням її дошлюбного прізвища [PERSON] та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позов обґрунтований такими обставинами. З 28.11.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З 2022 року у подружжя відбувались постійні сварки, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, взаємовідносини, відповідальність, обов`язки, виховання дітей, повагу один до одного та особистий простір. Через такі сварки, які мають негативний валив на дитину, продовжувати спільне життя та взаємовідносини немає можливості. Вимоги про стягнення аліментів мотивовані тим, що дитина постійно проживає з матір`ю, а батько участі у вихованні і утриманні дитини не бере. Вказала, що дитині у будь-якому разі має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і морального розвитку, який вона самостійно забезпечити не може, а тому батько, який здоровий та працездатний, має сплачувати аліменти. Ухвалою від 18.09.2023 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 16.10.2023. Позивачка подала заяву про підтримання позовних вимог та просила провести розгляд справи без її участі. Вiдповiдач [PERSON] , місце проживання якого зареєстроване на тимчасово окупованій території України, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, однак в судове засідання він не з`явився без повідомлення причин неявки, правом на подання відзиву не скористався. Окрім того, за адресою, зазначеною у позовній заяві, направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з вiдмiткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами вiдповiдно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України . Зважаючи на неявку учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 442. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що через розбіжності у поглядах на шлюб та сім`ю сторони втратили почуття взаємної любові і поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписами частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не подав, суд дійшов висновку, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, не базується на засадах добровільності, та суперечить інтересам позивачки. Оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, вимоги позивачки в частині відновлення її дошлюбного прізвища [PERSON] також є обґрунтованими. Після припинення шлюбно-сімейних відносин сторін дочка залишилася з матір`ю, яка і несе усі витрати на їх утримання: а саме: харчування, одяг, навчання, лікування тощо. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України). Сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, а відтак даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). Згідно положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За загальним правилом, встановленим статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі відповідач не подав, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір, сплачений за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved