Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позиція сторони позивача У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями службової (посадової) особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, в якій просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 223450,00 грн, як відшкодування: моральної шкоди у розмірі 167500,00 грн, витрат за проведення експертного дослідження 28 200,00 грн та витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 27 750,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що щодо [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.08.2020 серії ДРП18 № 541848 щодо вчинення правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаний протокол було складено службовою (посадовою) особою Департаменту патрульної поліції - інспектором роти № 2 батальйону № 3 полку № 2 Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП. 30.09.2020 відповідні матеріали були передані для розгляду до Деснянського районного суду міста Києва та постановою від 16.05.2022 у справі № 754/12709/20 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] - закрито (за відсутністю події і складу правопорушення). Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2022 у справі № 754/12709/20 вказану постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16.05.2020 залишено без змін. Представник позивача вказує, що службовою (посадовою) особою Департаменту патрульної поліції було незаконно ініційовано справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , остаточне судове рішення у якій було ухвалено на користь останнього лише через 25 календарних місяців (або ж 762 дні). 10.09.2020 [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» (ТОВ «УЦСЕ») із заявою про проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2020 (для справи № 754/12709/20). Між [PERSON] та ТОВ «УЦСЕ» було укладено договір № 2/Е-10/09 від 10.09.2020 про надання послуг з проведення експертизи, відповідно до п. 3.1 якого договірна вартість послуг становить 28 200,00 грн. 15.10.2020 ТОВ «УЦСЕ» підготовлено висновок експерта № 1-15/10 від 15.10.2020. За проведення вказаного експертного дослідження [PERSON] було сплачено на рахунок ТОВ «УЦСЕ» грошові кошти у розмірі 28 200,00 грн. 08.09.2020 [PERSON] звернувся до Адвокатського об`єднання «УНІЛЕКС» з метою одержання правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення згідно зі складеним відносно нього протоколом. Між [PERSON] та АО «УНІЛЕКС» було укладено договір про надання правової допомоги № 08/09-20/1 від 08.09.2020, відповідно до п. 5.2 якого розмір гонорару становить 27 750,00 грн. Між АО «УНІЛЕКС» та адвокатом Анапріюком Андрієм Сергійовичем було укладено договір № 03/10-2020 від 03.10.2020 про надання юридичних послуг, зокрема на підставі якого останній брав участь як захисник [PERSON] у судовій справі № 754/12709/20. Позивач стверджує, що витрати за проведення експертного дослідження та за надання юридичних послуг були необхідними та неминучими, а також були здійснені виключно у зв`язку з незаконним ініціюванням та розглядом відносно [PERSON] справи № 754/12709/20. У позовній заяві вказується, що загальний строк перебування [PERSON] під судом, виходячи з періоду в часі з 28.08.2020 до 28.09.2022, а тому мінімальний гарантований розмір компенсації моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» для [PERSON] становить 167 500,00 грн. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Позивачем не обґрунтовано належним чином, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену моральну шкоду, не вказав та не довів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а тому вказана вимога є необґрунтованою, безпідставною. Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду у справі № 754/12709/20, апеляційний суд враховує, що саме експертне дослідження, проведене експертами КНДІСЕ, з трьох наявних у матеріалах справи, є комплексним та таким, що включає фототехнічну та експертизу звукозапису, яка була покладена в основу вирішення справи та оплачена з Державного бюджету - згідно з рішенням суду першої інстанції. Відтак, підстави для відшкодування витрат Позивача на проведення експертного дослідження - відсутні, так як судами до уваги не брались. Представник відповідача вказує, що позивачу не виносилась постанова про порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину - він не перебував під слідством і судом, а також, при тимчасовому вилученні посвідчення водія позивач не був позбавленим права керування. Позивачем не надано належних та допустимих доказів підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його при свобод чи інтересів працівниками Департаменту патрульної поліції. До того ж, можливе в ході судового розгляду посилання на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» в обґрунтування вимог тим, що право на відшкодування шкоди розмірах і в порядку, передбаченим вищезазначеним законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення, є недоречним. Працівник поліції під час виконання своїх обов`язків керується Положенням про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73. У даному положенні зазначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється реорганізовується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням міністра внутрішніх справ України, у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, працівник патрульної поліції, не підпадає під дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду», оскільки не є суб`єктом органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури та суду, тобто стягнення матеріальної та моральної шкоди, за підстав, які викладені в даній позовній заяві, не узгоджено з чинним законодавством України. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21.10.2020 у справі № 312/262/18. Відповідь на відзив на позовну заяву Представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву підтримує заявлені позовні вимоги та вказує, що фактичні обставини ґрунтуються на незаконних діях працівника Департаменту патрульної поліції при здійсненні своїх повноважень, а правовою підставою для звернення до суду є спеціальний Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. За проведення вказаного експертного дослідження, [PERSON] було сплачено грошові кошти у розмірі 28 200,00 грн на рахунок ТОВ «УЦСЕ». При цьому, Закон № 266/94-В не містить будь-яких умов щодо неможливості відшкодування особі судових витрат у випадку неврахування судом при вирішенні справи певного доказу, на отримання якого особа витратила кошти (у даному випадку таким доказом є висновок експертизи). Відповідно, основними критеріями для можливості відшкодування особі таких судових витрат є загальна правова підстава для відшкодування шкоди та сам факт понесеної витрати. Водночас, представник позивача зауважує, що суди у справі № 754/12709/20 жодним чином не вказали, що відхиляють наданий позивачем висновок експерта від 15.10.2020 № 1-15/10, так само і не вказано, що такий висновок суперечить фактичним обставинам чи іншим доказам у справі. Тобто, такий висновок є допустимим та належним доказом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» особі надано можливість на відшкодування шкоди у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення, що об`єктивно не може передбачати факту винесення такій особі «постанови слідчого про порушення відносно особи кримінальної справи», оскільки у такій категорії справ застосовується Кодекс України про адміністративні правопорушення, а не Кримінальний процесуальний кодекс України. Крім того, Верховний Суд станом на сьогодні дотримується позиції, за якої Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» підлягає обов`язковому застосуванню у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження 14.06.2023 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву. 27.06.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання про постановлення окремої ухвали. 23.08.2023 від представника [PERSON] надійшла заява про вступ у справу на стороні відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про вступ у справу на стороні відповідача відмовлено. Також ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 11.09.2023 від представника [PERSON] повторно надійшла заява про вступ у справу на стороні відповідача. 12.10.2023 представником позивача подано заперечення на заяву про вступ у справу як третьої особи. У судовому засіданні 12.10.2023 судом відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про вступ у справу на стороні відповідача. Позивач та його позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом 28.08.2020 щодо [PERSON] інспектором роти № 2 батальйону № 3 полку № 2 Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДРП18 № 541848. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДРП 18 №541848, 28.08.2020 о 21 год 54 хв. в м. Києві по пр. Маяковського, 12 /перетин з вул. Ніколаєва/, [PERSON] , керуючи автомобілем «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю «Porsche Cayenne», номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, в подальшому в результаті зіткнення автомобіль «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , віднесло та відбулось зіткнення з автомобілем «Toyota Yaris», номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим своїми діями порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 08.09.2020 [PERSON] та АО «УНІЛЕКС» було укладено договір про надання правової допомоги № 08/09-20/1. Між АО «УНІЛЕКС» та адвокатом Анапріюком Андрієм Сергійовичем було укладено Договір № 03/10-2020 від 03.10.2020 про надання юридичних послуг, зокрема на підставі якого останній приймав участь як захисник [PERSON] у судовій справі № 754/12709/20. 10.09.2020 [PERSON] та ТОВ «УЦСЕ» було укладено Договір № 2/Е-10/09 про надання послуг з проведення експертизи, а 15.10.2020 ТОВ «УЦСЕ» підготовлено висновок експерта № 1-15/10 від 15.10.2020. 30.09.2020 матеріали справи про адміністративне правопорушення [PERSON] були передані для розгляду до Деснянського районного суду міста Києва. Постановою суду від 30.11.2020 матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП були направлені для проведення експертизи, на виконання якої було складено висновок експертів за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису №27/21-52/744/21-35/3461/3462/22-35/3463/3464/22-52 від 22.02.2022, складеного експертами КНДІСЕ з урахуванням змісту поставлених судом питань в постанові від 30.11.2020. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16.05.2022 у справі № 754/12709/20 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Витрати на проведення експертизи в розмірі 22652,40 грн. віднесено на рахунок держави. Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2022 у справі № 754/12709/20 постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16.05.2022 залишено без змін. Щодо стягнення моральної шкоди Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). При цьому, не спростовується те, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не відступила від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 26 серпня 2020 року у справі № 544/964/18, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 15 березня 2023 року у справі № 754/204/21. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за судовим рішенням, а саме постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16.05.2022 у справі № 754/12709/20, щодо [PERSON] за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб відповідача, тому у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України. При цьому, такими незаконними діями [PERSON] завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складено незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Доводи сторони відповідача про те, що Департамент патрульної поліції не є органом, до дій якого підлягають застосуванню положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд відхиляє, враховуючи таке. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16). Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Департамент патрульної поліції є органом Національної поліції, що має статус юридичної особи. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Таким органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. У аналогічній справі № 638/509/19, постанова від 03.03.2021, Верховний Суд дійшов висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині зазначення про стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. У Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2023 року становить 6 700 гривень. Притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відбулось 28.08.2020, остаточне судове рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення ухвалено та набрало законної сили 28.09.2022, строк перебування [PERSON] під судом (строк, протягом якого [PERSON] був підданий до адміністративної відповідальності, в т.ч. період, коли у нього було вилучене посвідчення водія) становить 25 місяців. Враховуючи, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16.05.2022 у справі № 754/12709/20 закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] за відсутністю складу адміністративного правопорушення, зважаючи на строки тривалості провадження в справах про адміністративне правопорушення, дотримуючись вимог розумності та справедливості, з огляду на принцип диспозитивності, обмежуючись розміром позовних вимог, суд вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтованими. Отже, з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 167 500,00 грн. (25 місяців * 6700 грн). Щодо стягнення витрат на проведення експертного дослідження та витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат за проведення експертного дослідження, а саме за висновок експерта № 1-15/10 від 15.10.2020 зроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» для справи № 754/12709/20 в сумі 28 200,00 грн. Також позивач просить суд стягнути витрати за надання юридичної допомоги в межах розгляду справи № 754/12709/20 у розмірі 27 750,00 грн. Слід зауважити, що під час розгляду справи № 754/12709/20 судом була призначена судова експертиза, проведення якої доручено КНДІСЕ. Саме висновок автотехнічної, транспортно-трасологічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео звукозапису №27/21-52/744/21-35/3461/3462/22-35/3463/3464/22-52 від 22.02.2022, складений експертами КНДІСЕ взято уваги судом і витрати на проведення експертизи в розмірі 22652,40 грн віднесено на рахунок держави. Окрім того, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За своєю правовою природою витрати на правничу допомогу та інші витрати в межах розгляду справи, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц, провадження № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, провадження № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18, провадження № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, як і витратити на проведення експертного дослідження не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги та витратит на проведення експертного дослідження в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для їх ототожнення і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19. З огляду на зазначене, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на проведення експертного дослідження та витрат на правову допомогу, які були понесені в межах іншої справи, а саме справи про адміністративне правопорушення № 754/12709/20, немає. Щодо постановлення окремої ухвали Представником позивача заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали щодо [PERSON] - старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції у зв`язку з неналежним виконанням професійних обов`язків щодо процесуального представництва в судовій справі № 754/4699/23. Відповідно до частин першої та другої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Підстав для постановлення відносно представника відповідача окремої ухвали, як про це просить сторона позивача, суд не вбачає. Щодо судового збору Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, норма закону передбачає звільнення позивача від сплати судового збору у даній справі.

Outcome: partial