Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Масюк В.В. звернувся до суду в інтересах позивача з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем, проте поступово стосунки між сторонами погіршувались, зникло взаєморозуміння, взаємоповага та почуття любові. З квітня 2022 року позивач не підтримує стосунків з відповідачем і з того часу сторони не ведуть спільного господарства та побуту, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, збереження шлюбу неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Від даного шлюбу народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Спору щодо проживання дочки у сторін немає. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 06.10.2023 на електронну адресу суду надійшла заява про визнання позову від [PERSON] , однак дана заява направлена без кваліфікованого електронного підпису. Враховуючи вищезазначене, суд не бере до уваги дану заяву. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 105. Після шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . Від спільного шлюбу є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 13.10.2016, актовий запис № 117. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не просила залишити попереднє прізвище, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), у зв`язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved