Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 27 червня 2013 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній на споживчі потреби строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації) кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 6 500 грн., та в подальшому поступово збільшив до 42\~000 грн., а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит (5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно; у разі прострочення з другого місяця прострочення 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно), а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (з 01 вересня 2014 року розмір процентів збільшено до 34,8 % річних; з 01 квітня 2015 розмір процентів збільшено до 43,2 % річних; з 23 січня 2018 року розмір процентів зменшено до 42 % річних; з 01 серпня 2020 року розмір процентів зменшено до 40,8 % річних (у березні 2022 року проценти не нараховувалися); з 01 квітня 2022 року зменшено до 20,4 % річних; з 01 червня 2022 року збільшено до 40,8 % річних). У разі порушення позичальницею зобов`язання проценти підлягали до нарахування у подвійному розмірі. Проте позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 24 липня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 46 000 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом 40\~988,52 грн.; - заборгованість за процентами 5\~011,48 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві (позові) не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 27 червня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (підписаної позичальницею). Відповідно до договору банк зобов`язався надати та надав [PERSON] на споживчі потреби кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 6 500 грн., та в подальшому поступово збільшив до 42\~000 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит. Також 25 січня 2022 року сторони підписали оновлену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої банк зобов`язався надати та надав [PERSON] на споживчі потреби строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації) кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит (5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно; у разі прострочення з другого місяця прострочення 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно), а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 40,8 % річних. У разі порушення позичальницею зобов`язання проценти підлягали до нарахування у подвійному розмірі. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Станом на 24 липня 2023 року банк нарахував позичальниці заборгованість за кредитом у розмірі 46 000 грн. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду кредитування АТ КБ «ПриватБанк» нараховувало позичальниці проценти. Згідно розрахунку боргу, заборгованість за процентами становить 5\~011,48 грн. Нарахування процентів банк мотивує тим, що це передбачено анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 січня 2022 року, Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, банківськими тарифами (до яких приєдналася позичальниця), а також підписаним відповідачкою паспортом споживчого кредиту. Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, банківські тарифи не містять підпису позичальниці про ознайомлення з ними, а підписана [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 27 червня 2013 року не містить умов щодо внесення плати за користування кредитом. В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків (цитата): «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківські тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] про ознайомлення та погодження з ними, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 27 червня 2013 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому сама анкета-заява від 27 червня 2013 року не містить умов щодо узгодження сторонами внесення плати за користування кредитом. Що стосується доводів позову про наявність підписаного позичальницею паспорту споживчого кредиту, який такі умови містить та, на думку позивача, є частиною кредитного договору, то слід зазначити наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 зазначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину;\~\~ потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду знайшов підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Про те, що наданий банком на підтвердження позовних вимог паспорт споживчого кредиту від 25 січня 2022 року не є частиною укладеного з відповідачкою кредитного договору, зазначено і у тексті цього паспорта, а саме що зазначена у ньому інформація актуальна лише до 09 лютого 2022 року та що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що сторони до 25 січня 2022 року узгоджували у письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти), а тому нарахування позивачем процентів до вказаної дати (25 січня 2022 року) є безпідставним. Лише з підписанням сторонами 25 січня 2022 року оновленої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (якою фактично внесено зміни до первісного договору), у якій сторонами серед іншого було узгоджено плату за користування кредитом, у позивача виникло право на нарахування процентів у розмірі 40,8 % річних. З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці вбачається, що за період з 25 січня 2022 року по 24 липня 2023 року у відповідачки виникла заборгованість за процентами у загальному розмірі 5\~011,48 грн., що відповідає заявленим вимогам. Проте суд не в повній мірі погоджується з розміром нарахованої банком заборгованості за кредитом. Зокрема, як зазначено раніше, згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці заборгованість за тілом кредиту станом на 24 липня 2023 року становить 40\~988,52 грн. Як вбачається з вказаних документів, протягом періоду кредитування [PERSON] активно користувалася кредитними коштами та сплачувала значні кошти на погашення заборгованості за кредитом. Проте протягом періоду кредитування банк здійснював списання частини нарахованих процентів за користування кредитом (які, як встановлено раніше, до 25 січня 2022 року взагалі не підлягали нарахуванню) шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту, що призвело до значного збільшення такої заборгованості. Зокрема, за період з грудня 2015 року по 25 січня 2022 року за рахунок таких операції сума заборгованості за кредитом збільшилася на 22\~193,41 грн. (що, зокрема, підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості за кредитним договором). Враховуючи те, що такі дії банку та нарахування до 25 січня 2022 року не узгоджувалися з умовами кредитного договору, а тому проценти, зараховані до заборгованості за тілом кредиту за цей період, підлягають виключенню з такої заборгованості. Враховуючи встановлені обставини, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 18\~795,11 грн. (40\~988,52 грн. (заборгованість за кредитом, що складається з тіла та процентів) 22\~193,41 грн. (проценти, зараховані до заборгованості за кредитом до 25 січня 2022 року)). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 1\~388,97 грн. судового збору (2 684 грн. (розмір сплаченого позивачем судового збору) х 51,75 % (процент задоволених вимог)).

Outcome: partial