Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Підодвірний Т.І. просить ухвалити рішення про визнання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису № 3332 від 14 січня 2022 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в загальній сумі 1610,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 гривень. Заявлені вимоги представник обґрунтував тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо підтвердження безспірності кредитної заборгованості та вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, яким, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, встановлено необхідність подання для отримання виконавчого напису виключно нотаріально посвідченого договору. Жодних вимог про усунення порушень за кредитним договором позивач від відповідача не отримувала, а відтак безспірність заборгованості (визнання боржником вимог кредитора) не підтверджена. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Від представника позивача поштовим зв`язком надійшла заява про підтримання позову і розгляд справи за його та позивача відсутності. Відповідач про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак свого представника для участі в судовому засіданні не направив, заяв чи клопотань щодо неможливості розгляду справи за його відсутності не надіслав. Натомість від представника відповідача надійшло письмове клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000 гривень з огляду на не співмірність заявленої суми таких витрат складності справи, яка не є складною та має сталу судову практику. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С. про причини неявки в судове засідання не повідомили, пояснень на позов не подали. Разом із цим від приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. надійшла копія витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження, відкритого на підставі оспорюваного виконавчого напису. З огляду на викладене суд провів розгляд позову відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 14 січня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, видав виконавчий напис про стягнення із позивача [PERSON] в користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором № 179633-КС-002 від 20.03.2021 року в сумі 73193,30 гривень, яку становлять 35003,96 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту та 38189,34 гривень простроченої заборгованості за несплаченими відсотками. З урахуванням 600,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису, всього до стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Бізнес Позика» визначено 73793,30 гривень. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 3332. Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Волинської\~області Пироги\~С.С.\~від 08\~лютого 2022\~року за\~заявою ТОВ\~«Бізнес Позика»\~відкрито виконавче\~провадження №\~68536929 за вказаним виконавчим написом, а постановами від 08 лютого 2022 року - накладено арешт на майно та кошти позивача [PERSON] як боржника, постановою від 09 лютого 2022 року звернуто стягнення на її заробітну плату. Отже, дослідженням письмових доказів у справі встановлено, що стягнення із [PERSON] заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводиться з підстав, що виникають з кредитних правовідносин. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік документів від 29.06.1999 N 1172). З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при його видачі приватний нотаріус, окрім норм Закону України «Про нотаріат», керувався пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172. Пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Цей пункт (фактично розділ) Переліку був доповнений Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року. За змістом цього пункту до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку документів від 29.06.1999 N 1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, Перелік документів від 29.06.1999 N 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису (14 січня 2022 року) стосувався лише нотаріально посвідчених договорів відповідно до пункту 1 цього Переліку. Проте, з укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] кредитного договору № 179633-КС-002 від 20.03.2021 року, копія якого містить в наданих приватним виконавцем копіях документів відкритого виконавчого провадження, вбачається, що він в нотаріальному порядку не посвідчувався. Відтак, нотаріус не мав законних підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. При цьому приватний нотаріус при видачі виконавчого напису керувався нечинним уже на момент вчинення цієї нотаріальної дії пунктом 2 Переліку документів від 29.06.1999 N 1172, що є неприпустимим. Зазначене є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із цим інше наведене позивачем у позові обґрунтування заявлених вимог суд не досліджує, оскільки їх правова оцінка не вплине на зроблений судом висновок по суті спору. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову по суті заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позову сплачений позивачем при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову судовий збір в загальній сумі 1610,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. До стягнення представник позивача також заявив 7500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають роз-поділу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу представник позивача приєднав копію договору про надання правової допомоги від 30 серпня 2023 року, акт виконаних робіт до указаного договору від 30 серпня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера серії АЕ № 1223412. В акті виконаних робіт міститься перелік послуг наданої правничої допомоги, а саме: усна консультація та узгодження правової позиції 1000,00 грн, аналіз судової практики 2000,00 грн, підготовка позовної заяви 3000,00 грн, підготовка заяви про забезпечення позову 1500,00 грн. Всього: 7500,00 грн. Сторона відповідача скористалася наданим ч.6 ст.137 ЦПК України правом і заявила про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу із відповідним обґрунтуванням. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Рішенням суду позов [PERSON] задоволено, тому понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги підлягають відшкодуванню. Разом із тим, виходячи із конкретних обставин цієї справи та процесуальних критеріїв її розгляду, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу адвоката завищеним, оскільки не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме: співмірність суми витрат зі складністю справи, яка з огляду на характер спірних правовідносин вочевидь не є складною; відповідність суми понесених витрат критеріям співмірності необхідних і достатніх витрат, реальності і розумності з урахуванням наданих послуг з правової допомоги, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого розміру цих витрат та стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд враховує, що аналіз як судової практики, так і нормативної бази законодавства, не відноситься до категорії «правнича допомога клієнту». Отже, заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката слід задовольнити частково.

Outcome: approved