Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

26.05.2023 року представник позивача звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, у якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача (юридична адреса: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, код ЄДРПОУ: 20023569) заборгованість у розмірі 400035,84 грн. та суму судових витрат. 30.05.2023 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси вищевказану цивільну справу передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю. Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року, вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді\~\~Бобуйку І.А.. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 34.338.1121.Ф0_К від 26.11.2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 443827,00 гривень, терміном до 26.09.2029 року, шляхом переказу на поточний рахунок що відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 47,47 % річних. Судом встановлено, що підписання Кредитного договору є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами (договірними умовами) надання споживчого кредиту АТ «ЮНЕКС БАНК» від 14.07.2021 року (далі по тексту - Правила), з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правил, затверджені рішенням правління АТ «ЮНЕКС БАНК», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://unexbank.ua/privatnim-osobam/dokumenti. Судом встановлено, що кредитний договір був укладений 26.11.2021 року, сума кредиту була переказана відповідачу 26.11.2021 року на поточний рахунок відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК».. Кредитним договором та Правилами передбачено, що відповідач доручає позивачу самостійно здійснювати договірне списання коштів з Поточного рахунку на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 4.2.2 Правил, Відповідач зобов?язався забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені Кредитним та цими Правилами строки. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається) та виписки з особового рахунку. Судом встановлено, що у зв?язку з порушеннями зобов?язань за Кредитним договором загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом станом на 01.06.2022 року становить 400035,84 грн., який складається з: 334315,82 грн. - сума заборгованості за кредитом; 65720,02 грн. - сума заборгованості за процентами. Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою відповідач заборгованість не сплатив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1. ст. 633 Цивільного процесуального кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов?язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов?язання. Отже, Відповідач свої зобов?язання перед Позивачем не виконав, не сплатив прострочену заборгованість та нараховані проценти відповідно Кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. чином. Згідно ст. 599 ШК України зазначено, що зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6000 гривні 54 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судом, також, встановлено, що судові на правову допомогу позивача склали 1260 гривень 00 копійок. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявні посвідчені копії: Договору №04/04/2023-1 про надання професійної допомоги правничої (правової) допомоги від 04.04.2023 року, акту №146 прийому-передач послуг за Договором №04/04/2023-1 про надання професійної допомоги правничої (правової) допомоги від 04.04.2023 року, довіреності № 69 від 18.04.2023 року, копія квитанції №259 від 04.05.2023 року, згідно якого позивач сплатив адвокату адвокату Руденко К.В. вартість правової допомоги у розмірі 1260,00 гривень. Відповідно до позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018 року, зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності. Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18, суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи. Верховний Суд розглядаючи справи щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу неодноразово звертав увагу, також, на сутність стягнення судом таких судових витрат, зазначаючи, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 р. у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019 р. у справі № 826/13270/16). Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved