Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 29.09.2023 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до Заліщицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті тітки позивача [PERSON] , яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.10.2023 року розподілена судді Шевчук В.М. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що після смерті [INFO] тітки [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: будинковолодіння [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 01.12.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Заліщицької Ради народних депутатів від 19.09.1989 року №247 та зареєстрованого у Заліщицькому бюро технічної інвентаризації за №39. Заповітом від 05.03.1986 року, посвідченим державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Габа М.А. та зареєстрованим за №415, [PERSON] заповіла вищевказане майно позивачу [PERSON] , однак останній був позбавлений можливості у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини скористатись правом на прийняття спадщини після смерті спадкодавиці 17.06.2014 року, оскільки про існування заповіту дізнався тільки у липні 2022 року. 12.08.2023 року [PERSON] звернувся до Заліщицької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , а саме: будинковолодіння [ADDRESS] . Державним нотаріусом було проведено реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі, про що свідчить витяг № 73562490 від 12.08.2023 року, однак позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тіттки у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання такої заяви, із роз`ясненням права звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомила, що інших спадкоємців, крім [PERSON] , після смерті [PERSON] немає. Враховуючи, що необізнаність про факт існування заповіту від 05.03.1986 року є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить захистити належне йому спадкове право шляхом встановлення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Представник відповідача Заліщицької міської ради позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла письмова заява, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Заліщицької міської ради у підготовче судове засідання не з`явився, однак від міського голови до суду надійшла заява, в якій він просить цивільну справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд їх задоволити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.10.2023 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2021 року, виданого повторно Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] померла [INFO] у с.Залений Гай Заліщицького району Тернопільської області, про що 18.06.2014 року зроблено актовий запис №9, У судовому засіданні встановлено, що спадкове майно після смерті [PERSON] складається з будинковолодіння [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 01.12.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Заліщицької Ради народних депутатів від 19.09.1989 року №247 та зареєстрованого у Заліщицькому бюро технічної інвентаризації за №39. Згідно з заповітом від 05.03.1986 року, посвідченим державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Габа М.А., та зареєстрованим у реєстрі за №415, [PERSON] на випадок своє смерті зробила таке розпорядження: «належний мені жилий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Зелений Гай Заліщицького району заповідаю [PERSON] ». Вищевказаний заповіт ніким не змінений та скасований, що стверджується довідкою виконавчого комітету Заліщицької міської ради Тернопільської області №19115/267 від 12.09.2023 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73562485 від 12.08.2023 року. Листом державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори №290/02-14 від 12.08.2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення додаткового строку, необхідного для прийняття спадщини. Одночасно вищевказаним листом стверджується, що заяв від інших спадкоємців про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відтак визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права власності у нотаріальному порядку, а саме: пропущений встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ч.1 ст.1272 ЦК України, зокрема регламентовано, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2019 року №61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зокрема п.24, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Суд зазначає, що в залежності від конкретних обставин справи суди можуть визнавати ті чи інші причини пропуску строку як поважними, так і такими, що не перешкоджали особі звернутися із відповідною заявою в межах визначеного законом строку. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця. Оцінюючи викладені у позовній заяві позивачем [PERSON] обставини та оцінку, яку їм надав суд, грунтуючись на своєму внутрішньому переконанні, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.07.2021 року у справі №405/7058/19, згідно з якою необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту належного повідомення або виклику спадкоємця [PERSON] до нотаріуса, що перешкодило останньому реалізувати особисте розпорядження спадкодавиці [PERSON] у зв`язку з необізнаністю про факт існування заповіту від 05.03.1986 року. Надаючи оцінку обставинам, на які посилається позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд доходить до висновку про наявність у нього об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки спадкодавиця і спадкоємець, будучи родичами третього ступеня спорідненості, проживали у територіально віддалених населених пунктах, а про існування заповіту позивач [PERSON] дізнався вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином необізнаність позивача про існування заповіту від 05.03.1986 року у світлі обставин вказаної справи є поважною причиною пропуску останнім строку для прийняття спадщини, про що також зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey) від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову представником відповідача Заліщицької міської ради суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні його спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки пропуск строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] тітки [PERSON] було допущено [PERSON] у зв`язку з необізнаністю про факт існування заповіту від 05.03.1986 року, що у світлі обставин даної справи є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини та підставою для встановлення додаткового строку для її прийняття тривалістю 6 місяців, що, на думку суду, буде розумним та достатнім строком для вчинення [PERSON] переліку дій, визначених ст.1269 ЦК України. VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: approved