Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [PERSON] , була його двоюрідною сестрою. [PERSON] та [PERSON] народились в одному будинку по [ADDRESS] де проживали до 1958 року, так як мати [PERSON] , та мати позивача є рідними сестрами. З 1 січня 2016 року по проханню [PERSON] , [PERSON] став постійно проживати в будинку, який належав на праві власності [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , без реєстрації. В 2017 році [PERSON] надала позивачу довіреність на 10 років про те, що вона уповноважує позивача на ведення всіх її справ та управління її господарством. На протязі 7 років та 2 місяців, з січня 2016 р. по 8.03.2023р., позивач із двоюрідною сестрою вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, разом харчувались, разом утримували будинок. [PERSON] надавав сестрі фізичну, медичну та матеріальну допомогу, приймав участь в її суспільному житті. [PERSON] , 1954р. народження, померла [INFO] . На день смерті вона була зареєстрована в будинку за адресою [ADDRESS] , та була власницею 1/2 цього будинку. Після смерті [PERSON] в спадок залишилася 1/2 будинку за вищезазначеною адресою. Приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Холоменюк О.І., відкрита спадкова справа №9/2023, щодо майна померлої [PERSON] . На спадкове майно претендують позивач, який є двоюрідним братом померлої, її двоюрідна сестра [PERSON] 1954 р.н., яка в свою чергу відмовилась від спадкового майна на користь [PERSON] , та племінниця померлої [PERSON] . Оскільки місце проживання позивача було зареєстроване за іншою адресою, ніж місце проживання спадкодавця, то іншого порядку ніж судового, для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, немає. Вказує, що в справі існує спір про право, тому справа повинна розглядатись в позовному провадженні, щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] , із спадкодавицею [PERSON] більш ніж 7 років до її смерті, тобто на момент відкриття спадщини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 30.08.2023 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] за адресою [ADDRESS] 07.09.2023 року позивач спрямовав до суду відповідь на відзив в якому вказує, що у відзиві позивачкою не надано повноцінних доказів, щодо предмету позову, тому вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, вказавши що з січня 2016 року по проханню [PERSON] , став проживати в будинку за адресою [ADDRESS] . Протягом 7 років з січня 2016 р. по день смерті, з сестрою вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, разом харчувались. [PERSON] надавав сестрі фізичну, медичну та матеріальну допомогу, приймав участь в її суспільному житті. Коли [PERSON] померла він здійснив її поховання. Підставою звернення до суду було бажання оформити спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] . Про наявність заповіту на користь відповідача йому відомо не було. Він, нещодавно, звернувся до суду із заявою про визнання згаданого заповіту недійсним,однак заява була йому повернута. Він має намір дооформити заяву та надіслати її до суду повторно. Вважає, що в разі визнання заповіту недійсним він матиме право на спадкове майно. Відповідач [PERSON] в судовому засідання зазначила, що [PERSON] дійсно проживав із [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] з січня 2016 року. Він туди вселився коли у неї, відповідача, були складні життєві обставини і вона фізично не могла навідувати [PERSON] так часто як робила це раніше. Стверджує, що позивач обмовляв її перед [PERSON] , тому остання не виганяла його . Відповідач не заперечує, того, що [PERSON] доглядав за [PERSON] , однак вказує, що цей догляд був неналежним та неякісним. Також відповідач заперечила, щодо ведення спільного господарства та ведення спільного бюджету, зазначаючи, що [PERSON] отримувала пенсію, допомогу по втраті годувальника та президентську стипендію, тому [PERSON] із корисливих мотивів почав проживати разом із [PERSON] бо його квартира перебувала під арештом, а в [PERSON] був і будинок, і непогані доходи, враховуючи все викладене просила відмовити в задоволенні позову . Представник відповідача [PERSON] вказувала на те, що дана справа мала би розглядатися в порядку окремого провадження Першотравневим районним судом м. Чернівці , оскільки позивач проживає на території Першотравневого району міста. Зазначала, що провадження у даній справі судом відкрито помилково. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала будинку по [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335642373 від 14.06.2020 року (а.с. 157). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління юстиції 08 березня 2023 року, актовий запис № 543 (а.с. 17). Із відомостей реєстру про реєстрацію місця проживання від 20.03.2023 року № 492258 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Із копії довіреності від 30 жовтня 2017 року виданого приватним нотаріусом Холоменюк О.І. встановлено що [PERSON] уповноважила [PERSON] на ведення всіх її справ та управління її господарством. (а.с.10-11) Згідно заяви № 32 від 20 березня 2023 року [PERSON] відмовилась від частки у спадщині на користь [PERSON] (а.с.13) З свідоцтва про поховання (а.с.18), договору- замовлення № 32 на організацію проведення поховання (а.с.13) копій квитанцій (а.с.20-22) судом встановлено, що [PERSON] здійснив організацію поховання [PERSON] . Згідно акту № 603 від 27.07.2023 року виданого КП «Містосервіс» встановлено що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] без реєстрації. (а.с.24) Згідно копії заповіту від 12 травня 2008 року завіреного приватним нотаріусом Глуговським В.В. [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно (а.с.34) Згідно копії спадкової справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Холоменюк О.Г. заведена спадкова справа № 9/2023 щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . (а.с.114-143) Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивача до суду є встановлення факту постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку , про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Як вбачається з акту № 603 від 27.07.2023 року складеного КП «Містосервіс» [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] , без реєстрації, [PERSON] по день її смерті, а саме [INFO] . (а.с.24) Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо встановлення факту його постійного проживання з [PERSON] з січня 2016 року, що в судовому засіданні стороною відповідача не заперечувалося. При цьому приймаючи до уваги те, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали; харчувалися; мали спільний бюджет, спільні справа та обов"язки; брали участь у спільних витратах ; сплачували комунальні послуги, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц, приймаючи до уваги визначені у статті 2 ЦПК України повноваження суду та завдання цивільного судочинства, застосовуючи принцип jura novit curia («суд знає закони»), суд приходить до висновку, що відносини [PERSON] та [PERSON] складали сім"ю. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про непідсудність даної справи Шевченківському районному суду м. Чернівці, так як на території Шевченківського району м. Чернівці знаходиться нерухоме майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] та на яке претендує позивач. Також, догляд за [PERSON] позивач здійснював за місцем знаходження цього нерухомого майна. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.Позивач в судовому засіданні обгрунтував необхідність звернення до суду з цим позовом в позовному, а не окремому проваженні, вказуючи про намір оспорювати в судовому порядку дійсність вчиненого [PERSON] , на користь відповідача , заповіту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки.

Outcome: approved