Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», банком на його ім`я емітована дебетова картка платіжної системи VISA [NUMBER] . Позивач зазначає, що завжди активно користувався цією карткою, однак, без попереднього попередження банк припинив обслуговування картки. 27 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій містилися вимоги: - повідомити йому, з якої причини він позбавлений можливості користуватись своїми грошима, що перебувають на рахунку, до якого прив`язана емітована банком на його ім`я картка [NUMBER] ; - відновити видаткові операції по емітованій Банком на його ім`я картці [NUMBER] ; - відновити йому доступ до користування через web-версію та мобільний додаток Приват-24 його грошима, що перебувають на рахунку, до якого прив`язана емітована Банком на його ім`я картка [NUMBER] ; - незалежно від оперативності задоволення попередніх пунктів вимог [PERSON] , - надати йому інформацію щодо руху коштів по його рахунку за останній рік та його стану на момент надання відповіді (надіслання) відповіді на цю Заяву; - окремим документом надати йому інформацію (довідку) щодо стану його так званого рахунку Бонус+ , на який Банк акумулює нараховані (але невиплачені йому) проценти за користування його грошима (фотокопія Заяви додається). 06 жовтня 2021 року відповідачем направлено відповідь, яка за змістом не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» та порушує права позивача. Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати відповідача надати позивачу належну та повну письму відповідь на його письмову заяву від 27 вересня 2021 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян». Ухвалою судді від 03 серпня 2023 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08 вересня 2023 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що 05 жовтня 2021 року відповідач отримав та зареєстрував під вихідним номером № [NUMBER] заяву позивача. 06 жовтня 2021 року відповідачем була надана вичерпна відповідь позивачу на вказану заяву. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що [PERSON] є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та банком на його ім`я емітована дебетова картка платіжної системи VISA [NUMBER] . 27 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій містилися вимоги: - повідомити йому, з якої причини він позбавлений можливості користуватись своїми грошима, що перебувають на рахунку, до якого прив`язана емітована банком на його ім`я картка [NUMBER] ; - відновити видаткові операції по емітованій Банком на його ім`я картці [NUMBER] ; - відновити йому доступ до користування через web-версію та мобільний додаток Приват-24 його грошима, що перебувають на рахунку, до якого прив`язана емітована Банком на його ім`я картка [NUMBER] ; - незалежно від оперативності задоволення попередніх пунктів вимог [PERSON] , - надати йому інформацію щодо руху коштів по його рахунку за останній рік та його стану на момент надання відповіді (надіслання) відповіді на цю Заяву; - окремим документом надати йому інформацію (довідку) щодо стану його так званого рахунку Бонус+ , на який Банк акумулює нараховані (але невиплачені йому) проценти за користування його грошима (фотокопія Заяви додається). Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Згідно частин першої, третьої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Згідно речення першого частини третьої статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Згідно частин першої, третьої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Згідно частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Згідно абзацу сьомого частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Згідно абзаців другого, сьомого частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Судовим розглядом встановлено, що 06 жовтня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» надало позивачу відповідь на його заяву від 27 вересня 2021 року, з якої вбачається, що, відповідач, виконуючи вимоги статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 9.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., та ту обставину, що відповідачем при виконанні вимог постанов Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова від 23.10.2019 р., від 24.10.2019 р., від 25.10.2019 р., від 04.11.2019 р. від 28.02.2020 р., від 18.02.2021 р., від 03.03.2021 р. про арешт коштів боржника у виконавчих провадженнях ВП № 59448820, ВП № 57229724, ВП № 53607924, ВП № 59235164, ВП № 52918028, ВП № 53069078, ВП № 57229724, ВП № 64537297, ВП № 61792749 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, та належать боржнику [PERSON] . Повідомлено, що станом на 06.10.2021 р. до банку не надходив у належному порядку документ про зняття арештів з його рахунків. За отриманням виписки по картці пропонували звернутися до будь-якого обслуговуючого відділення банку (з проханням верифікації). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З приводу бонусного рахунку у відповіді зазначено, що бонусний рахунок не є поточним рахунком клієнта та відкривається банком для обліку бонусів, а не відсотків за залишком коштів на картці. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, відповідачем надано повну та змістовну відповідь на заяву позивача, а отже у задоволенні позову слід відмовити. Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрат покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed