Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Чугуївської міської ради Харківської області, треті особи: [PERSON] , Міськрайонне управління Держгеокадастру у Чугуївському районі та м. Чугуєві, [PERSON] , про визнання недійсним рішення сесії Чугуївської міської ради №945-VII від 20.12.2017 року «Про затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0902 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] та передачу їй у власність» як таке,що ухвалено без додержання чинного законодавства, а також скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному реєстрі Речових прав. Також просила, враховуючи реалізоване право [PERSON] на приватизацію земельної ділянки, зобов`язати Чугуївську міську раду привести розмір ділянки [PERSON] у відповідність з рішенням виконкому Чугуївської міської ради народних депутатів від 28.08.1954року та з урахуванням її з [PERSON] права на зміну землевпорядною організацією конфігурації їх приватизованої земельної ділянки до наявних планово-картографічних матеріалів та матеріалів кадастрової зйомки.(а.с. 79-84 т.1). Подалі у січні 2019 року [PERSON] уточнила позовні вимоги, заявивши їх до Чугуївської міської ради Харківської області, зазначивши у якості третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Державному кадастровому реєстратору Міжрайонного управління у Чугуївському районі та місті Чугуєві Держгеокадастру в Харківській області Ліфінцеву Г.С., [PERSON] , доповнивши їх вимогами: про визнання протиправними та скасування прийнятого на підставі оскаржуваного рішення Чугуївської міської ради Харківської області рішення кадастрового реєстратора Ліфінцевої Г.С. про реєстрацію спірної земельної ділянки по [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі, а також закрити Поземельну книгу на спірну земельну ділянку, скасувавши її кадастровий номер; визнати за [PERSON] та [PERSON] - співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] - право власності на земельний клин, який входив до складу земельної ділянки, що надавалась забудовникам їх нерухомості і помилково не увійшла до кадастрового плану приватизованої ними земельної ділянки, та вилучити цей клин з земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] . Визнати право [PERSON] та [PERSON] на безкоштовне виправлення землевпорядною організацією (СПДФО [PERSON] технічних помилок в їх технічній документації, пов`язаних зі зміною координат поворотних точок земельної ділянки. Також просила стягнути з місцевого бюджету на її користь витрати на подання позову та апеляційної скарги в сумі 1480 грн., а також моральну шкоду в сумі 20\~000 грн., розмір якої подалі збільшила до 100 000 грн. .(а.с.1-8 т.2, а.с.79-80 т.4). У травні 2019 року [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву, в якій доповнила суб`єктний склад третіх осіб у справі наступними: СПДФО [PERSON] , СПДФО [PERSON] , а також уточнила та доповнила свій позов наступними вимогами: скасувати прийняті на підставі оскаржуваного рішення Чугуївської міської ради Харківської області: реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] та внесені записи про неї до Поземельної книги; відомості про дану земельну ділянку , внесені до бази даних Автоматизованої системи Державного земельного кадастру; внести зміни до нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] , замінивши в ньому слова «Будинок, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 902 кв.м, кадастровий номер 6312000000:18:003:0040» на «Будинок, розташований на земельній ділянці площею 830 кв.м». Також просила визнати пропущений термін звернення до суду поважним та відновити стан належної їй та [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] , до стану, що існував до порушення їх прав шляхом приведення її конфігурації у технічній документації, на магнітному носії та в базі даних Автоматизованої системи Державного земельного кадастру у відповідність до наявних планово-картографічних матеріалів та матеріалів кадастрової зйомки, виконаних під час її приватизації(а.с. 159-166 т.2). Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по частки житлового будинку по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0934га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка є їх спільною сумісною власністю. Власницею суміжної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] , є [PERSON] . Позивачка вказує, що площа належної їй земельної ділянки на час приватизації мала певну конфігурацію, її межі в натурі (на місцевості) були встановлені згідно наявними планово-картографічними матеріалами, матеріалами кадастрової зйомки, і такою земельною ділянкою вони продовжували користуватися. З 2015 року між нею та власником суміжної земельної ділянки виник спір щодо встановлення меж та самовільно перенесеного паркану, у зв`язку із чим земельна ділянка по [ADDRESS] була сформована площею 0,0902 га, межі якої охопили частину земельної ділянки, якою вона фактично користувалася, однак яка не увійшла до меж приватизованої земельної ділянки. Під час виготовлення технічної документації по приватизації її земельної ділянки були допущені технічні помилки СПДФО [PERSON] (кадастровий план не співпадає з кадастровою зйомкою. Також вона не згодна з рішенням Чугуївської міської ради від 20.12.2017 року, яким було затверджено технічну документацію відносно [PERSON] щодо меж земельної ділянки в натурі, та вважає рішення таким, що грубо порушує її права та права співвласника [PERSON] . Зазначає, що встановлення меж на земельну ділянку по [ADDRESS] здійснив СПДФО [PERSON] не за земельно -обліковими та картографічними даними, а по самовільно перенесеному [PERSON] парканом, що потягло за собою перетин земельних ділянок, надання у власність останнього, а потім у власність нового власника [PERSON] додаткову смугу землі за рахунок її земельної ділянки, від якої вона не відмовлялась, і яка у неї не вилучалась за рішенням відповідача. При внесенні даних щодо земельної ділянки [PERSON] в Державний земельний кадастр між двома суміжними ділянками утворився «розрив», що є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про відмову у реєстрації такої ділянки, однак державний реєстратор Ліфінцева А.С. внесла відомості про спірну земельну ділянку в Державний земельний кадастр і присвоїла їй кадастровий номер. Третьою особою [PERSON] поданий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому міститься посилання на те, що земельна ділянка, що належить позивачці та співвласнику [PERSON] , та належна їй земельна ділянка не мають спільної межі, оскільки між ними знаходиться земельна ділянка Чугуївської міської ради, тому приватизація належної їй ( [PERSON] ) земельної ділянки не порушує права [PERSON] , яка не надала жодного належного доказу , який би підтверджував її доводи про те, що оспорювань рішення міської ради не відповідає закону або порушує права позивачки. Неспівпадіння розмірів земельних ділянок, що належать на праві власності їй та [PERSON] , пояснюється тим, що під час проведення геодезичної зйомки на місцевості було встановлено, що фактичний розмір земельних ділянок більше, ніж було вказано у правоустановчих документах попередніх власників. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову(а.с.154-159 т.1). Третьою особою Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області подані пояснення на уточнену позовну заяву [PERSON] , в яких міститься посилання на те, що вимоги є не доведеними належними та допустимими доказами та такими, що не відповідають нормам права. Зазначає, що позовні вимоги стосуються права власності на земельну ділянку [PERSON] , яка не залучена до участі у справі як відповідач, чим порушуються та обмежуються її права. Вказує, що заявлені вимоги до кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Чугуївському районі та місті Чугуєві головного управління Держгеокадастру у Харківській області Ліфінцевої Г.С. не конкретизовані: яке саме рішення просить скасувати позивачка, яка також обрала неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав, які вона вважає порушеними(а.с.102-106 т.2). Аналогічні пояснення на уточнену позовну заяву [PERSON] надав й представник відповідача Чугуївської міської ради Харківської області, який просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. (а.с. 124-126 т.2). У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої уточнені позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, просила їх задовольнити. Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, надали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності ( а.с.223 т.1,а.с. 73 т.4, а.с. 118 т.5). Треті особи: СПДФО [PERSON] , СПДФО [PERSON] , [PERSON] не повідомили про причини своєї неявки до суду. Суд, вислухавши позивачку [PERSON] , перевіривши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.152\~ЗК України\~держава забезпечує\~громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови\~захисту прав\~власності на\~землю.\~Власник земельної\~ділянки або\~землекористувач може\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~і відшкодування\~завданих збитків.\~Захист прав\~громадян та\~юридичних осіб\~на земельні\~ділянки здійснюється\~шляхом: а)\~визнання прав;\~б)\~відновлення стану\~земельної ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав і\~запобігання вчиненню\~дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав;\~в)\~визнання угоди\~недійсною; г)\~визнання недійсними\~рішень органів\~виконавчої влади\~або органів\~місцевого самоврядування;\~ґ)\~відшкодування заподіяних\~збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Наведені норми права дають підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність встановлення факту порушення оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування прав позивачки [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 209630, серії ХР № 045450, оформлених на підставі рішення XXXVIII сесії IV скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 25 лютого 2005року, [PERSON] та [PERSON] ( останній - в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] , в рівних частках - по 1/2 частці кожному) належить право власності на земельну ділянку площею 0,0934 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6312000000:18:003:0007 (а.с. 88-92, 95-99,203-204,226-227 т.1). Згідно договору дарування від 29 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок [ADDRESS] розміром 830 кв.м (а.с. 93-94 т.1). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В. , продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] , а остання прийняла та сплатила обговорену грошову суму за житловий будинок [ADDRESS] розміром 0,0902 га, кадастровий номер 6312000000:18:003:0040, згідно витягу, виданого Управлінням Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області 23 грудня 2016 року за №НВ-6303612012016 в [ADDRESS] (а.с. 180-181 т.1,а.с.139 т.2). Рішенням ХХVII сесії VII cкликання Чугуївської міської ради №945-VII від 20.12.2017 року «Про затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] та передачу їй у власність» затверджено [PERSON] ( відповідно до свідоцтва про шлюб змінено прізвище на [PERSON] (а.с.162 т.1) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , площею 0,0902 га (кадастровий номер 6312000000:18:003:0040) та передано зазначену ділянку безоплатно у власність ( а.с.100-105 т.1, а.с.127-136 т.2) Відповідно до\~статті 116\~Земельного кодексу\~України,\~громадяни та\~юридичні особи\~набувають право\~власності на\~земельні ділянки\~із земель\~державної або\~комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, зокрема у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно статті 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, визначених Кодексом та іншими законами України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені, зокрема статтею 140 Земельного кодексу України. Такими підставами є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до частин шостої-десятої\~статті 118 ЗК України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Як вбачається з копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , яка перевірена та внесена до Державного земельного кадастру, межі цієї земельної ділянки встановлені відповідно до кадастрового плану та вимог земельного законодавства України, і будь-які перетини із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , або інші порушення меж земельних ділянок (в тому числі й зміна її конфігурації у технічній документації ) відсутні, що підтверджується й схемою розриву між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 117-118, 167- 170, 205-207,214-217 т.1, а.с.133-146 т.2, а.с.231-250 т.3). Зазначене узгоджується з даними, що викладені в акті обстеження земельних ділянок в [ADDRESS] та [ADDRESS] від 24.11.2016 про те, що за даними кадастрового плану та фактичної зйомки зазначені земельні ділянки між собою не мають спільної межі (а.с.132 т.1), а також з відповіддю Чугуївської міської ради Харківської області від 24.11.2016 № Ко-1698/03, відповідно до якої між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить смуга землі комунальної форми власності, тобто межі зазначених домоволодінь не межують між собою(а.с. 126 т.1). Статтею 77 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга\~статті 78 ЦПК України). Як зазначає позивач [PERSON] предметом спору у цій справі є визнання її прав на «клин земельної ділянки, що перебував у її користуванні та помилково не увійшов до її приватизованої ділянки і незаконно був переданий у приватну власність [PERSON] »(а.с.50 т.2) Виходячи із\~характеру спірних\~правовідносин,\~у цій\~справі підлягали\~встановленню обставини\~чи лінійні\~розміри та\~конфігурація меж\~земельної ділянки,\~належної позивачу,\~відповідає лінійним\~розмірам та\~конфігурації переданої\~земельної ділянки [PERSON] . Отже, для встановлення вказаних обставин, необхідно досліджувати землевпорядну документацію, перевірити відповідність фактичного розташування земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки [PERSON] відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, що є компетенцією експертів у відповідній галузі. Між тим, [PERSON] та її представниками відповідного клопотання про призначення експертизи не заявлялося. Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України обов`язок подання доказів покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерта; 3) показаннями свідків. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи твердження [PERSON] про порушення її права землекористування, суд приходить до висновку, що належних і допустимих, в розумінні положень статей 77,78 ЦПК України доказів в обґрунтування заявлених вимог позивачкою не надано, тому у задоволенні заявлених вимог [PERSON] слід відмовити. \~ Як\~зазначено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі № 597/977/21 «ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». У спірних правовідносинах вимога позивачки [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора має похідний характер від заявленої нею вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Чугуївської міської ради ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , тому ця вимога також задоволенню не підлягає. Крім того, суд при вирішенні справи враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] остання, заявляючи вимоги до Чугуївської міської ради щодо визнання недійсним її рішення № 945-VII від 20.12.2017 року, вилучення з власності [PERSON] частини земельної ділянки, якою (як зазначає позивачка) вона користувалася, а також вимоги щодо внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, де стороною є [PERSON] , [PERSON] не зазначила [PERSON] як співвідповідача у справі, чим обмежила її процесуальні права та можливості захисту у судовому розгляді. Клопотань від\~позивачки [PERSON] \~щодо залучення\~до справи\~за її\~позовом співвідповідачами осіб, які на думку позивачки порушили її права, до суду не надходило. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права притягати належного відповідача як співвідповідача. Вищезазначене є ще однією підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed