Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

07.04.2023 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.10.2010 року між ними з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Через відсутність роботи у військовий час, вона не працює, у зв`язку з чим їй самій дуже важко утримувати сина. Тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 27.04.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.39/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та погодився на стягнення аліментів, однак вважав, що необхідно здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, так як, на його думку, є підстави вважати, що відповідач буде використовувати аліменти не на дитину, а на власні забаганки та на свого нового чоловіка. При цьому, відповідач зазначив, що шлюб між ним та позивачем розірвано у травні 2023 року. Деякий час він самостійно перераховував кошти на утримання дитини то на рахунок відповідача, то на рахунок сусідів відповідача, оскільки її картка була неробоча, хоча і не в такому розмірі, як у позові просить позивач, оскільки він є військовослужбовцем і 1/4 частина із його заробітку є досить великою сумою, що, на його думку, було забагато для утримання малолітньої дитини. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 жовтня 2010 року Виконкомом Ставрівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №2 /а.с.4/. Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком дитини /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем /а.с.6/. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій, останній здійснював перерахування коштів в самостійно визначеному розмірі: - 10.08.2022 року в сумі 800 грн. на рахунок [PERSON] (позивач) в АТ «Універсал Банк» /а.с.30/; - 31.10.2022 року в сумі 2500 грн. на рахунок [PERSON] (позивач) в АТ «Універсал Банк» /а.с.29/; - 09.11.2022 року в сумі 3015 грн. на рахунок [PERSON] (зі слів відповідача сусідка позивача) /а.с.25/; - 17.11.2022 року в сумі 5000 грн. на рахунок [PERSON] (позивач) в АТ «Універсал Банк» /а.с.28/; - 27.11.2022 року в сумі 4000 грн. на рахунок [PERSON] (позивач) в АТ «Універсал Банк» /а.с.26/; - 10.12.2022 року в сумі 5000 грн. на рахунок [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» /а.с.24/; - 17.12.2022 року в сумі 2000 грн. на рахунок [PERSON] (позивач) в АТ «Універсал Банк» /а.с.27/; - 12.03.2023 року в сумі 5000 грн. на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» /а.с.23/; - 12.05.2023 року в сумі 5000 грн. на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» /а.с.22/. При цьому, вказані платежі не є регулярними. Таким чином, судом встановлено що між позивачем та відповідачем домовленості щодо утримання їх неповнолітнього сина не досягнуто. Що стосується розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець за аналогічними правовідносинами визначив частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. З урахуванням зазначеного, беручи до уваги те, що законодавством передбачене стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів в порядку наказного провадження, виходячи із аналогії закону та враховуючи що відповідачем до суду не подано доказів щодо неможливості сплати аліментів у розмірі, в якому просить стягувати позивач, суд вважає що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку буде належним для забезпечення гармонійного всебічного розвитку дитини, а тому позов слід задовольнити. Відповідач є військовослужбовцем та наказом командира військової частини [NUMBER] від 08.04.2022 року №82 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини /а.с.21/, а тому, оскільки через військову агресію російської федерації проти України в Україні оголошено воєнний стан (Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, строк дії якого продовжено), то за вимогами п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у даній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Разом з тим, відповідач наполягав на розгляді справи, вважаючи своїм обов`язком матеріально забезпечувати власну дитину, тому в даному випадку зупинення провадження не буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини щодо належного та своєчасного матеріального забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, так як позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, відповідачу слід роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.186 Сімейного кодексу України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. У разі наявності у відповідача сумнівів щодо цільового використання аліментів одержувачем аліментів, він має право звернутися до органу опіки та піклування з заявою щодо здійснення контролю за цільовим використанням аліментів. Крім того, відповідно до ч.2 ст.186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: approved