Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 182843 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 01.10.2020 року та судовий збір, посилаючись на те, що позивачем особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти на суму 5000 доларів США, що складає 182843,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 01.10.2020 року із зазначенням умов їх повернення. Відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачу борг у встановлений в розписці про отримання грошей строк. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2020 року, позивач [PERSON] , [INFO] , передав [PERSON] , [INFO] , в борг грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався їх повернути [PERSON] за першою вимогою в тижневий строк (сім днів), що підтверджується розпискою від 01.10.2020 року. 21.10.2022 року [PERSON] висунуто вимогу [PERSON] про повернення коштів в сумі 5000 доларів США, яку відповідачем не було виконано. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо\~його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів\~робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявною у позивача розпискою [PERSON] , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором\~позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти [PERSON] за першою вимогою протягом семи днів. На день ухвалення судом рішення по справі розмір заборгованості відповідача за договором позики складає 5000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.09.2023 року становить 182843 грн. Оскільки у визначений у розписці строк кошти [PERSON] повернуті не були, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: approved