Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду із цим позовом, в обґрунтування вимог зазначивши, що з 03.03.2018 по 19.02.2020 він працював у відповідача і був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. У порушення норм законодавства про працю відповідач не провів з ним остаточний розрахунок вчасно, заборгованість із заробітної плати в розмірі 78348,33 грн була виплачена лише 10.06.2023 у примусовому порядку на виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.02.2021 у справі №226/2917/20. Таким чином, відповідач має виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденна заробітна плата позивача становила 1234,65 грн, час затримки - 553 робочих дня. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 682739,33 грн. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи До суду позивач та його представник адвокат Єгорова О.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданих письмових заявах наполягали на задоволенні позову та просили розглянути справу за їхньої відсутності. Представником позивача 20.10.2023 подане суду клопотання про долучення до справи доказів фактичного розрахунку відповідача з позивачем. Представник відповідача [PERSON] також не прибув до судового засідання, відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ЦПК України. У наданому відповідачем відзиві на позовну заяву представником висловлене прохання розглядати справу в його відсутність та заперечені позовні вимоги. Відповідачем наголошене, що суд наділений правом з урахуванням всіх обставин справи зменшити стягуваний розмір середнього заробітку в разі наявності підстав для задоволення позову. Крім того, у даній справі дії позивача направлені на безпідставне збагачення, оскільки заборгованість із заробітної плати в сумі 78348,33 грн погашено, крім того, позивач вже отримав середній заробіток за час затримки розрахунку майже у трикратному розмірі стягненого заробітку. Вважає, що позивач зловживає правом, звертає увагу суду на тривання воєнного стану, глибоку кризу вугледобувної галузі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. ІІІ. Процесуальні дії у справі 12.09.2023 позовна заява надійшла до суду і ухвалою судді того ж дня була залишена без руху через несплату позивачем судового збору та необґрунтованість клопотання про відстрочення його сплати. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви та надання суду доказів про сплату судового збору 20.09.2023 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі, відповідачеві запропоновано подати судові відзив на позовну заяву. Призначено розгляд справи на 20.10.2023. 25.09.2023 судом отримано відзив відповідача на позовну заяву. Враховуючи відповідні клопотання від всіх учасників справи судом вирішено розглянути справу без присутності сторін і представників за наявними у справі доказами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] [PERSON] працював у ТОВ «Краснолиманське» з 03.03.2018 по 19.02.2020 і був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12.10.2020 у справі №226/1845/20 (провадження №2/226/639/2020), яке набрало законної сили 12.11.2020, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2020 по 12.10.2020 в розмірі 198778,65 грн. Вищевказаним рішенням встановлено розмір середньоденного заробітку [PERSON] - 1234,65 грн. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.02.2021 у справі №226/2917/20 (провадження №2/226/108/2021), яке набрало законної сили 10.03.2021, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 78348,33 грн. 09.06.2023 рішення суду від 04.02.2021 про стягнення заборгованості з заробітної плати фактично виконане, надходження грошових коштів у розмірі 78348,33 грн на банківський рахунок позивача підтверджене довідкою про рух коштів за рахунком від 15.10.2023. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду, у спосіб, визначений законами. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 право вимоги середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежене строком не більш як за шість місяців. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.10.2020 - дня, наступного за днем закінчення періоду, за який на користь позивача з відповідача вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, і по 31.12.2022. За загальним розрахунком сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має дорівнювати 685230,75 грн, виходячи із розрахунку: 1234,65 грн х 555 робочих дні за вказаний період. Проте, відповідно до змін, внесених в ст.117 КЗпП України Законом №2352-IX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівникові має нараховуватися середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обмежено шістьма місяцями. Закон №2352-IX відповідно до ст.58 Конституції України не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які існували до набуття цим Законом чинності, тобто до 19.07.2022. Тому, враховуючи що період з 13.10.2020 до 31.12.2022 становить значно більше шести місяців, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за цей період. Разом із тим, заявлений позивачем розмір грошової суми до стягнення не узгоджується із висновками та критеріями, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18). Так, цей розмір має відповідати конкретним обставинами справи; розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; ймовірному розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника тощо. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновків, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків… Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України... Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. У даній справі суд враховує, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати свого часу були задоволені повністю на суму 78348,33 грн. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні були задоволені частково за період з 20.02.2020 по 12.10.2020 на суму 198778,65 грн. Заявлені у поточній справі вимоги дорівнюють 682739,33 грн. Звісно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Оскільки заявлені вимоги за своїм розміром майже у дев`ять разів перевищують розмір заборгованості із заробітної плати, суд вважає, що вони ніяким чином навіть прогнозовано не можуть відповідати розміру майнових втрат, вірогідно зазнаних позивачем. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, діями позивача, на користь якого вже стягувався середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за його попереднім позовом у сумі, яка майже утричі перевищує заборгованість із заробітної плати, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 70000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Посилання відповідача у відзиві на тривання воєнного стану та наявність глибокої кризи у вугледобувній галузі не позбавляє позивача права на отримання компенсаторної виплати, якою є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачене діючим законодавством України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами У даній справі позивачем сплачений судовий збір у розмірі 6827,39 грн. За приписами ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням судом вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі, пропорційному задоволеній вимозі, що дорівнює 699,81 грн. В іншій частині (6827,39 грн - 699,81 грн = 6127,58 грн) судовий збір підлягає покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial