Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області, Реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, 773 фізичних осіб, яким видано державні акти на право власності на земельні ділянки, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Партнер-агро» та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців апарату виконавчого комітету Первомайської районної ради Миколаївської області про визнання недійсними державних актів про право приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації прав власності на такі земельні ділянки. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду від 04.02.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №484/5719/15-ц. 12.03.2016 року позивачем [PERSON] у цивільній справі №484/5719/15-ц подано заяву про збільшення позовних вимог та збільшено позовні вимоги (змінено предмет позову) в частині визнання незаконними (недійсними) та скасування розпоряджень Первомайської райдержадміністрації від 12.10.2012 року №471-р «Про надання дозволу громадянам України про складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради» та від 20.11.2012 року №523-р «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області». 12.04.2016 року позивачем [PERSON] у цивільній справі №484/5719/15-ц подано заяву про збільшення позовних вимог та збільшено позовні вимоги (змінено предмет позову) в частині визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 12.10.2012 року №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності». Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 17.05.2016 року у цивільній справі №484/5719/15-ц до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору 773 фізичні особи, яким видано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 28.07.2016 року у цивільній справі №484/5719/15-ц до участі у справі залучено в якості співвідповідачів 773 фізичні особи, яким видано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки. Судовий розгляд у цивільній справі №484/5719/15-ц неодноразово відкладався, зокрема, оскільки приміщення актової зали Первомайської райдержадміністрації (вул. Чкалова, 12 м. Первомайськ Миколаївської області) не передбачає розміщення такої кількості осіб, то в подальшому проведення розгляду даної справи в даному приміщенні стало неможливим і виникла необхідність про визначення місця проведення судових засідань по даній справі з можливістю розміщення порядку 800 (восьмиста) осіб, тому ухвалою суду від 29.12.2016 року по справі було оголошено перерву. На неодноразові запити до Первомайської міської ради Миколаївської області та Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області про наявність у місті Первомайську Миколаївської області зали в якій можливо розмістити понад 500 осіб, для проведення судового засідання до суду вказаними адресатами надано відповіді з інформацією про відсутність приміщення, в якому можливо розмістити зазначену кількість осіб для проведення судового засідання. Так, на черговий запит суду від 31.01.2020 року Первомайською районною державною адміністрацією за підписом голови Саковського С., 05.02.2020 року за №213-01.02-01 надано відповідь про відсутність інформації, щодо наявності зали в м. Первомайську в якій може бути розміщено понад 100 осіб. 05.02.2020 року за № 798/03-01-26 від Первомайської міської ради надійшла відповідь з котрої вбачається, що суду запропоновано звернутися до Первомайської райдержадміністрації з запитанням, щодо надання зали для проведення судового засідання, оскільки позивачкою у справі є жителька Первомайського району Миколаївської області. 07.02.2020 року ухвалою судді оголошено перерву в судовому розгляді у цивільній справі №484/5719/15-ц до вирішення питання з визначенням приміщення для проведення наступного судового засідання. 26.11.2020 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Рохманова С.І. надійшло клопотання про роз`єднання позовних вимог [PERSON] в цивільній справі №484/5719/15-ц та виділення в самостійне провадження позовної вимоги до Первомайської райдержадміністрації про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 12.10.2012 року №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності». Ухвалою суду від 04.12.2020 року клопотання представника позивача адвоката Рохманова С.І. про роз`єднання позовних вимог [PERSON] у цивільній справі №484/5719/15-ц задоволено та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до Первомайської райдержадміністрації, Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області, Реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, та [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Партнер-агро» і Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців апарату виконавчого комітету Первомайської районної ради Миколаївської області, про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12.10.2012 року №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності». Ухвалою суду від 21.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, у цивільній справі №484/4366/20 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 12.01.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано заяву про залишення вимог буз руху та визначення правил та порядку розгляду справи. 15.02.2021 року, 01.03.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. та відповідачем [PERSON] подані клопотання про надання копій документів та подовження строку на надання пояснень третьої особи, відзиву на позов. Ухвалою суду від 02.03.2021 року подовжено процесуальний строк для подачі пояснень з викладенням своїх аргументів і міркувань. 10.03.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, 19.03.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано пояснення третьої особи, 17.05.2021 року, 18.05.2021 року відповідачем Первомайською райдержадміністрацією подано відзив на позов, в яких вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В підготовчому судовому засіданні 06.04.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Рохманов С.І. до закінчення підготовчого провадження подав заяву (клопотання) про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, а саме просив: визнати незаконним (недійсним) та скасувати розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 12.10.2012 року №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності»; відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів [PERSON] (до видання протиправного розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 12.10.2012 року №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності»); стягнути з Первомайської райдержадміністрації на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, завданої відповідачем виданням протиправного розпорядження. Вказане клопотання підтримав в судовому засіданні 16.02.2023 року. 18.05.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано заперечення на заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, на клопотання про заміну відповідачів та долучення письмових доказів. 18.05.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано клопотання про об`єднання цивільних справ №484/4366/20 та 484/5719/15-ц. Представник третьої особи ТОВ "Партнер-Агро" у судовому засіданні Титаренко Ю.О. заперечив проти задоволення клопотання представника позивачки та просив задовольнити клопотання представниці третьої сторони ТОВ "Партнер-Агро" Валешинської О.С. про об`єднання цивільних справ №484/4366/20 та №484/5719/15-ц в одне провадження. 03.08.2021 року представником позивача адвокатом Рохмановим С.І. подано клопотання про долучення письмових доказів. 07.09.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій судових рішень. 03.11.2021 року представником позивача адвокатом Рохмановим С.І. подано заяву про заміну неналежних відповідачів, а саме: про заміну неналежних відповідачів Реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області та [PERSON] належним відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області. 04.11.2021 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано заперечення проти заміни первісного відповідача належним відповідачем. Ухвалою суду від 17.12.2021 року замінено неналежних відповідачів у цивільній справі №484/4366/20, а саме: Реєстраційну службу Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області і [PERSON] належним відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області. Не погодившись із зазначеною ухвалою, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.01.2022 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на ухвалу суду від 17.12.2021 року в частині заміни неналежних відповідачів Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області повернуто скаржнику. 05.01.2022 року відповідачем Первомайською райдержадміністрацією подано заяву про застосування строків позовної давності. З аналогічною заявою до суду звернулася відповідач [PERSON] 20.01.2022 року відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області подано клопотання про продовження процесуального строку на надання відзиву на позов. 16.05.2022 року відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 16.02.2023 року відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 16.02.2023 року у задоволенні клопотання представника третьої сторони ТОВ "Партнер-Агро" Валешинської О.С. про об`єднання цивільних справ №484/4366/20 та №484/5719-15-ц відмовлено, задоволено клопотання представника позивача адвоката Рохманова С.І. про заміну предмету позову та уточнення позовних вимог. 30.03.2023 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано клопотання про витребування оригіналів 517 сертифікатів на право на земельну частку (пай), а також пояснення третьої особи щодо позову або відзиву щодо заяви позивача про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог від 06.04.2021 року. 31.03.2023 року Первомайською райдержадміністрацією подано заперечення на позовну заяву із клопотанням проводити судові засідання без її участі. 03.05.2023 року відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області подано заперечення на заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог. Ухвалою від 18.05.2023 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи ТОВ "Партнер-Агро" Валешинської О.С. про витребування доказів, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 27.05.2023 року представником позивача адвокатом Рохмановим С.І. подано заяву про надання судового захисту порушеному цивільному праву незалежно від спливу строку позовної давності. 01.06.2023 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. повторно подано клопотання, яке задоволено судом, про витребування оригіналів 517 сертифікатів на право на земельну частку (пай) у зв`язку із сумнівом щодо відповідності поданих позивачем копій зазначених сертифікатів їх оригіналам. 30.07.2023 року представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Валешинською О.С. подано клопотання про долучення письмових доказів. 21.08.2023 року представником позивача адвокатом Рохмановим С.І. надано суду оригінали 517 сертифікатів на право на земельну частку (пай), після перевірки відповідності поданих копій їх оригіналам, представником третьої особи ТОВ «Партнер-агро» Титаренком Ю.О. заявлено про відсутність сумнівів щодо відповідності поданих до суду копій сертифікатів їх оригіналам. В судових засіданнях представник позивача адвокат Рохманов С.І. повністю підтримав позовні вимоги в редакції заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, представники відповідача Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області та третьої особи ТОВ «Партнер-агро» заперечили проти позову в повному обсязі, відповідач Первомайська райдержадміністрація в судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, застосувати строки позовної давності, справу розглядати без його участі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1 Конституції України). Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина 2 статті 6 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (стаття 13 Конституції України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України). Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України). Відповідно до постанови Верховної Ради України №563-ХІІ від 18.12.1990 року «Про земельну реформу» в Україні було запроваджено земельну реформу, яка передбачала роздержавлення сільськогосподарської землі, її передачу в приватну та колективну власність. Відповідно до Концепції роздержавлення і приватизації підприємств, землі і житлового фонду», схваленої постановою Верховної Ради України від 31.10.1991 року №1767-ХІІ: - приватизація землі полягає у передачі громадянам України земельних ділянок у приватну, колективну власність або у довічне успадковане використання; - пріоритетне право на придбання земельних ділянок для сільськогосподарського використання мають селяни, що їх орендують, або ними користуються, а земель колгоспів і радгоспів колгоспники та працівники відповідних господарств; - при банкрутстві чи розформуванні колгоспів та радгоспів право на придбання їх земель для сільськогосподарського використання мають селяни та інші громадяни України, які мають намір займатися сільськогосподарським виробництвом; - при приватизації землі колгоспів чи радгоспів у випадках, коли господарства продовжують функціонувати, частки землі, що приватизуються, складають земельний фонд господарства; - частина земельного фонду господарства, що передається у власність селян безоплатно, виходячи з поданих ними земельних бонів, складає спільний земельний фонд безоплатної приватизації. Інша частина землі, яка використовується колгоспом чи радгоспом, підлягає викупу за встановлену плату. Вона також підлягає розподілу між колгоспниками чи працівниками радгоспів. Якщо ця частина землі не викуповується колгоспом чи радгоспом, то вона може бути ним орендована або надійти у фонд приватизації земельних ділянок для селян, що не працюють у колгоспі чи радгоспі, або іншим громадянам України. Постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 року №2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» з 15.05.1992 року було передбачено роздержавлення і приватизацію земель сільськогосподарських підприємств. Законом України «Про форми власності на землю» від 30.01.1992 року №2073-ХІІ в Україні наряду із державною впроваджено колективну і приватну форми власності на землю та визначено рівноправність державної, колективної та приватної форм власності. Відповідно до статті 4 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №461-ХІІ (у редакції, чинній на момент передачі земель у колективну власність КСП «Шлях Леніна» та їх розпаювання) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Відповідно до частин 1-4, 8 статті 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-ХІІ (у редакції, чинній на момент передачі земель у колективну власність КСП «Шлях Леніна» та їх розпаювання), земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське господарство» від 14.02.1992 року №2114-ХІІ (у редакції, чинній на момент передачі земель у колективну власність КСП «Шлях Леніна» та їх розпаювання) колективне сільськогосподарське господарство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени в частині майна, яке вони одержують при виході з підприємства (стаття 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське господарство» у редакції, чинній на момент передачі земель у колективну власність КСП «Шлях Леніна» та їх розпаювання). Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15.05.1992 року, зокрема, передбачалося, що на підставі затвердженого проекту роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій проводиться передача земельних ділянок у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам або у власність громадян у порядку, встановленому у статті 17 Земельного кодексу України, і видаються державні акти на право колективної власності на землю, на право приватної власності на землю, на право постійного користування землею. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94 було передбачено розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств шляхом передачі земельних часток (паїв) у власність членам сільськогосподарських підприємств, зокрема, та установлено наступне: - приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні; - передача земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводиться на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє; - кожному члену підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі; - право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави; - кожний член підприємства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. - власники земельних ділянок можуть добровільно створювати на базі належних їм земельних ділянок спільні сільськогосподарські підприємства, асоціації, спілки, акціонерні товариства, інші кооперативні підприємства і організації, передавати ці ділянки у спадщину, дарувати, обмінювати, здавати під заставу, надавати в оренду і продавати громадянам України без зміни цільового призначення земельних ділянок. - граничний розмір загальної площі земельної ділянки, що може бути у приватній власності громадянина, не повинен перевищувати норм, установлених Земельним кодексом України для селянських (фермерських) господарств. Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено правовий механізм паювання земель, установлено, що: - паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств; - паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості); - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; - при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними; - вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай); - розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства; - розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією; - видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; - у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифіката на земельну частку (пай)» встановлено форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифіката на земельну частку (пай), у якій реєструвалися відомості про видані відповідною райдержадміністрацією сертифікати на право на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.1996 року №187 «Про стан реформування земельних відносин» запроваджено низку заходів, спрямованих на забезпечення роздержавлення та розпаювання земель сільськогосподарського призначення. Методичними рекомендаціями щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затвердженими наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 року №11, серед іншого, передбачалося: - паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств здійснюється після передачі їх у колективну власність на підставі матеріалів по видачі державних актів на право колективної власності на землю та грошової оцінки сільськогосподарських угідь; - розмір земельної частки (паю) обчислюється комісіями, утвореними у підприємствах з числа їх працівників. Для розрахунку вартості земельної частки (паю) та визначення її розміру в умовних кадастрових гектарах береться площа сільськогосподарських угідь, переданих підприємству у колективну власність; - кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, який, у разі потреби, уточняється та підписується головами відповідної Ради і підприємства; - сертифікати на право на земельну частку (пай) підписуються головою райдержадміністрації (виконавчого комітету міської Ради) та реєструються у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка ведеться відповідним районним (міським) відділом земельних ресурсів; - право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)»; - сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам України видаються відповідною райдержадміністрацією (виконавчим комітетом міської Ради); - відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими райдержадміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад), які здійснювали їх видачу. Втрачені сертифікати (у разі, коли їх знайдено) або зіпсовані бланки сертифікатів анулюються в установленому порядку; - спори з приводу паювання земель колективної власності вирішуються у судовому порядку. Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 року №47/172/48, передбачали рекомендації щодо процедурних питань передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачі державних актів про право приватної власності на земельні ділянки. Відповідно до пунктів 1.2., 2.2., 2.3., 4.1. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, затвердженого спільним наказом Мін`юсту України та Держкомзему України від 06.06.1996 року №14/5;48: - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом; - договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку. Указом Президента України від 21.04.1998 року №332/98 «Про захист прав власників земельних часток (паїв)» було встановлено, що: - в разі відчуження шляхом купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, переважне право на його придбання мають члени КСП. - договори купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, після нотаріального посвідчення підлягають реєстрації райдержадміністрацією за місцезнаходженням відповідного сільськогосподарського підприємства із внесенням відповідних змін до записів у Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Указом Президента України «Про невідкладні заходи що до прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року №1529/99, серед іншого: а) пришвидшено реформування колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно, зокрема, шляхом: - забезпечення всім членам КСП права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі різноманітних приватних сільськогосподарських формувань; - запровадження обов`язкового укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах; - забезпечення встановлення сторонами договору оренди земельної частки (паю) розміру плати за її оренду на рівні не менше одного відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної частки (паю); - запровадження спрощеного порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) та майнового паю органами місцевого самоврядування; - виділення єдиним масивом земельних ділянок групі власників земельних часток (паїв), яка звернулася із заявами про відведення земельних ділянок в натурі, з метою спільного використання або надання в оренду цих ділянок; - забезпечення суворого додержання встановленого порядку відведення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у разі їх виходу з КСП. \~ \~ \~ \~ б) встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV земельні частки (паї) віднесено до об`єктів оренди землі, такі земельні частки (паї) можуть передаватися в оренду у визначеному законом порядку. У подальшому Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року №119, а Типова форма договору оренду земельної частки (паю) наказом Державного комітету по земельних ресурсів «Про затвердження форми Типового договору оренду земельної частки (паю)» від 17.01.2000 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 року за №101/4322. Законом України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» від 18.01.2001 року №2242-ІІІ встановлено, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб. Пунктами 14-17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, який набрав чинності 01.01.2002 року, передбачалося наступне: - до 01.01.2005 року забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств; - громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 01.01.2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб; - громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю; - сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; - сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV право на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв)» визначено перелік документів, які посвідчують право на земельну частку (пай): - основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; - документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З урахуванням викладеного, сертифікати на право на земельну частку (пай) та інші зазначені вище документи на земельну частку (пай), є правовстановлюючими й правопосвідчувальними документами на землю та є правовою підставою розпоряджатися землею власниками сертифікатів на право власності на земельну частку (пай). До таких правомочностей власників земельних часток (паїв) слід віднести право укладати правочини, не заборонені законодавством, використовувати таку землею за цільовим призначенням особисто чи шляхом передачі в оренду тощо, на що вказують приписи пункту 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи що до прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року №1529/99, частини 3 статті 2, розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, розділу ІХ Закону України «Про оренду землі» та інших нормативно-правових актів. Окрім того, згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. Отже, такі ділянки можна використовувати відповідно до цільового призначення. Верховний Суд України у постанові Пленуму №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (підпункт є пункт 18) заначив: не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов`язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб. Таким чином, відповідно до вказаних приписів земельного законодавства землі сільськогосподарського призначення, виділені громадянами в процесі паювання, на які видано відповідні правоустановчі документи сертифікати на право власності на земельну частку (пай), не могли бути передані у власність державі або іншим особам навіть за рішенням суду за відсутності визначених законом підстав. Держава, територіальні громади чи громадяни могли набути права на землі для товарного сільськогосподарського виробництва, передані в колективну власність, у тому числі, на земельні частки (паї), лише з підстав, у випадках та порядку, визначених законодавством. Окрім того, Верховний Суд виклав правову позицію, згідно якої право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству (постанова Верховного Суду в складі суддів Касаційного цивільного суду від 26.06.2018 року в справі №599/1833/15-ц). Вищий адміністративний суд України зазначив, що земельні ділянки зайняті пасовищами, право на які громадянам членам колишнього КСП «Степне» посвідчено сертифікатами, не можуть бути передані у власність інших громадян, які не були членами зазначеного КСП, і позивачу у справі в тому числі. Крім того запроектована земельна ділянка не відноситься ані до земель державної власності, ані до земель комунальної власності, то відповідач взагалі позбавлений можливості приймати рішення згідно частини 9 статті 118 Земельного кодексу України (ухвала Вищого адміністративного суду України від 09.03.2016 року у справі №808/6363/13-а). Верховний Суд виклав правову позицію та неодноразово наголошував, що земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим; земельні частки (паї) не є землями державної власності, а тому ГУ Держгеокадастру не може бути розпорядником таких земель (постанова Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 06.12.2018 року у справі №902/575/17, постанова Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 10.02.2018 року в справі №902/582/17). Згідно правової позиції Верховного Суду землі колективних сільськогосподарських підприємств повинні розподілятися між працівниками (колишніми працівниками) такого підприємства та не можуть безоплатно передаватися на праві приватної власності іншим громадянам, зокрема членам фермерських господарств, оскільки не відносяться до земель державної або комунальної власності (постанова Верховного Суду в складі суддів Касаційного цивільного суду від 07.08.2019 року у справі №535/476/17). Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Із урахуванням наведених приписів законодавства, Судом встановлено наступне. 24.11.1995 року Ленінська сільська рада народних депутатів Первомайського району Миколаївської області відповідно до чинного на той час законодавства, наявних в неї повноважень та рішень загальних зборів членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Шлях Леніна» (далі КСП «Шлях Леніна») прийняла рішення про передачу у колективну власність членів КСП «Шлях Леніна» 1674 га земель для сільськогосподарського виробництва. 27.11.1995 року КСП «Шлях Леніна» органами державної влади в установленому порядку було видано Державний акт на право колективної власності на землю, та зареєстровано його в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю на території Первомайської ради народних депутатів за №17 (далі державний акт на право колективної власності на землю). Таким чином, відбулася державна реєстрація права колективної власності членів КСП «Шлях Леніна» на зазначену вище землю, а передана вказаному КСП земля є сформованою земельною ділянкою та має установлені межі, визначені державним актом про право колективної власності на землю. 09.12.1999 року згідно рішення 8 сесії 23 скликання Ленінської сільської ради в колективну власність членів КСП «Шлях Леніна» було додатково передано чотири земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва площею 49,76 га, 3,31 га, 22,01 га та 14,04 га, про що зроблено відповідні відмітки в державному акті на право колективної власності на землю. Загальна площа переданої у колективну власність членів КСП «Шлях Леніна» землі для товарного сільськогосподарського виробництва склала 1763,12 га. Наведене також підтверджується державним актом на право колективної власності на землю та відомостями, що містяться в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю на території Первомайської Ради народних депутатів. У період з лютого 1997 року по березень 2000 року відповідно до чинного на той час законодавства за рішенням загальних зборів КСП було проведено поділ землі колективної власності на 521 (п`ятсот двадцять одну) земельну частку (пай) по 3,3 умовних кадастрових гектарів кожний у праві колективної власності на землю, посвідченому державним актом на право колективної власності на землю. Наведене також підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23.09.2020 року №29-24-0.2-6657/2-20 та іншими доказами у справі. У 1997-2000 роках відповідно до розпоряджень голови Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області №19 від 28.01.1997 року, №134-р від 15.07.1999 року, №45-р від 01.03.2000 року (із врахуванням додаткового розпаювання земель КСП) членам КСП «Шлях Леніна» були визначені земельні частки (паї) у праві колективної власності на землю та кожен член КСП «Шлях Леніна» отримав від держави в особі Первомайської райдержадміністрації правоустановчий документ на земельну частку (пай) у формі сертифіката на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що сертифікати на право на земельні частки (паї), оригінали яких було надано представником позивача адвокатом Рохмановим С.І., оформлено та видано членам КСП «Шлях Леніна» відповідно до порядку, вимог та форми, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифіката на земельну частку (пай)», були у встановленому порядку зареєстровані у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Зазначені сертифікати на право власності на земельну частку (пай) у встановленому порядку були зареєстровані у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Тобто відбулася державна реєстрація права власності на земельну частку (пай). Отже сільськогосподарські землі, зазначені у Державному акті на право колективної власності на землю, розташовані в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, були в установленому порядку роздержавлені (приватизовані), передані у колективну власність, і у належний та законний спосіб розпайовані між членами КСП «Шлях Леніна». Із урахуванням наведених норм права та правових висновків Верховного Суду, Судом встановлено, що право колективної власності членів КСП «Шлях Леніна» на земельний масив загальною площею 1763,12 га в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, межі якого визначені в Державному акті на право колективної власності на землю, виникло з 25.11.1995 року, тобто з моменту державної реєстрації цього права і видачі державного акта про право колективної власності на землю КСП «Шлях Леніна». Отже члени КСП «Шлях Леніна» з 27.11.1995 року стали суб`єктами права колективної власності на землю для товарного сільськогосподарського виробництва, набувши право спільної часткової власності на зазначену землю у рівних долях по 3,3 умовних кадастрових гектарів. Із цього ж моменту відбулась зміна форми власності на землю з держаної на колективну. Тобто із моменту державної реєстрації державного акта на право колективної власності на землю, земельна ділянка, межі якої визначені державним актом про право колективної власності на землю, вибула з державної власності та не відноситься до земель державної чи комунальної власності, тобто відбулася зміна форми власності на вказану землю. І з цього ж моменту держава втратила право розпоряджатися сільськогосподарськими землями, переданими в колективну власність членів КСП «Шлях Леніна». У подальшому держава могла набути право власності на цю землю виключно в порядку, визначеному законом. Суд, ураховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, зазначає, що земельні ділянки державної або комунальної власності та землі колективної власності, земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим, землі колективної власності, земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності. З урахуванням чого жоден орган державної влади не міг та не може бути розпорядником таких земель. Землі, передані у колективну власність членам КСП «Шлях Леніна», могли бути розподілені виключно між членами КСП «Шлях Леніна» та не могли бути й не можуть безоплатно передаватися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування у приватну власність іншим громадянам, які не були членами КСП «Шлях Леніна», оскільки такі землі не відносяться до земель державної або комунальної власності. Члени КСП «Шлях Леніна», які отримали сертифікат на право власності на земельну частку (пай), мали право на розпорядження такими земельними частками (паями), у тому числі, продавати, дарувати, обмінювати, передавати в заставу, у спадщину. Судом встановлено, що згідно наявних у матеріалах справи доказів, а саме договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) у період з 1998 року по 2000 рік громадяни України [PERSON] та [PERSON] , скориставшись переважним правом на придбання земельних часток (паїв), із дотриманням чинного на той час законодавства, уклали 517 нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, згідно яких придбали в інших членів КСП «Шлях Леніна» право на земельну частку (пай), набувши таким чином права власності на земельні частки (паї) на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області у межах, визначених державним актом на право колективної власності на землю. Невід`ємною частиною вказаних 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) є сертифікати на право на земельну частку (пай). Зазначені 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) були укладені в нотаріальній формі, що повністю відповідало вимогам чинного на той час законодавства, зокрема, Указу Президента України від 21.04.1998 року №332/98 «Про захист прав власників земельних часток (паїв)», Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету земельних ресурсів України від 06.06.1996 року №14/5/48, Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства. Після укладення 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв), права власності [PERSON] та [PERSON] на вказані земельні частки (паї) були в установленому порядку зареєстровані у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно чинних на той час вимог Указу Президента України від 21 квітня 1998 року №332/98 «Про захист прав власників земельних часток (паїв)» та постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Тобто відбулася державна реєстрація права власності [PERSON] та [PERSON] на 517 земельних часток (паїв), відповідних сертифікатів на право власності на земельну частку (пай). Наведене, також підтверджується і довідкою від 22.01.2001 року №16, виданою Первомайським районним відділом земельних ресурсів Миколаївської області. Таким чином, судом встановлено, що право власності на 517 земельних часток (паїв) в межах земель колективної власності членів КСП «Шлях Леніна» згідно з укладеними у період з 1998 по 2000 роки договорами купівлі-продажу права на земельні частки (паї), встановленого сертифікатом, перейшло в законний спосіб від 517 колишніх власників земельних часток (паїв) членів КСП «Шлях Леніна» до [PERSON] та [PERSON] . Судом не встановлено наявність будь-якого судового рішення, яким би визнавалися недійсними вказані 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) або припинялося право власності [PERSON] та [PERSON] , зокрема, на придбані ними за оплатними договорами 517 земельних часток (паїв). Тому Суд виходить із презумпції правомірності вказаних правочинів (стаття 204 ЦК України). Зазначені 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв), невід`ємною частиною яких є сертифікати на право власності на земельну частку (пай), є правоустановчими та водночас правопосвідчувальними документами на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи що до прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року №1529/99, що в подальшому було закріплено у статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Суд також враховує те, що Законом України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» від 18.01.2001 року №2242-ІІІ, уведено заборону на купівлю-продаж та ряд інших способів відчуження земель сільськогосподарського призначення для товарного виробництва, зокрема, і земельних часток (паїв). Даний Закон, а отже і заборона вчиняти вказані правочини, набрали чинності 10.02.2001 року. У подальшому заборона на відчуження земельних часток (паїв) та інших земель сільськогосподарського призначення для товарного виробництва була уведена і в новій редакції Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (пункт 15 Розділу Х «Перехідні положення»), який набрав чинності 01.01.2002 року. Тобто заборона на купівлю-продаж земельних часток (паїв) почала діяти в Україні з 10.02.2001 року та лише із цього моменту унеможливила як вчинення відповідних правочинів, так і їх нотаріальне посвідчення. Таким чином, на момент укладення [PERSON] та [PERSON] указаних 517 договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв), тобто у 1998-2000 роках, не існувало заборони чи обмежень на їх купівлю-продаж, зокрема, щодо кількості земельних часток (паїв) у праві колективної власності на землю, які могли бути придбані учасником колективної власності. Такі обмеження існували лише щодо передачі органами влади чи самоврядування у власність інших об`єктів земельних прав земельних ділянок. Із урахуванням наведеного, судом встановлено, що договори купівлі-продажу 517 земельних часток (паїв) [PERSON] та [PERSON] були укладені до введення законодавчої зборони на відчуження земельних часток (паїв) та інших земель сільськогосподарського призначення для товарного виробництва, відповідали вимогам чинного на той час законодавства, у судовому порядку недійсними не визнавалися та є дійсними дотепер. У 2000 році, на підставі технічної документації щодо виготовлення державного акта про право приватної власності на землю, розробленої Державним підприємством Земельно-кадастрове бюро при Первомайському районному відділі земельних ресурсів Державного комітету земельних ресурсів України, було визначено в натурі (на місцевості) загальну площу землі, яка припадає на належні [PERSON] та [PERSON] 519 земельних часток (паїв) відповідно 989,82 га та 764,15 га, а усього 1753,97 га. 26.05.2000 року рішенням Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №20 за рахунок належних [PERSON] та [PERSON] земельних часток (паїв) та в межах, визначених державним актом про право колективної власності на землю, передано в приватну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення для товарного виробництва [PERSON] площею 764,15 га та [PERSON] площею 989,82 га. Згідно технічної документації, загальна площа землі, що припадає на усі належні [PERSON] та [PERSON] на праві власності земельні частки (паї), склала 1753,97 га. 16.06.2000 року [PERSON] та [PERSON] видано один на двох державний акт на право приватної власності на землю за №315 (далі державний акт №315) на зазначені 1753,97 га. 11.01.2001 року Первомайським районним судом Миколаївської області у справі №2-19 розглянуто позов прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсним Державного акту №315. Рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 11.01.2001 року у справі №2-19 було визнано недійсним державний акт за №315. 14.02.2001 року, після касаційного перегляду Миколаївським обласним судом, вказане судове рішення набрало законної сили. Через 11 років, 02.02.2012 року, відділом Держкомзему у Первомайському районі Миколаївської області було внесено запис до Книги реєстрації державних актів на право приватної власності по Ленінській сільраді про скасування державної реєстрації Державного акта №315. У лютому 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до зазначеного відділу Держкомзему про визнання протиправними дій по внесенню вказаного запису та зобов`язання анулювати вказаний запис. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.04.2012 року позов задоволено. Однак 19.09.2012 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі №2-а/1421/119/2012 вказану постанову суду першої інстанції від 05.04.2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Згідно форм 6-зем в державній статистичній звітності у 2003, 2005, 2010, 2011, 2012 роках по Ленінській сільській ради Первомайського району Миколаївської області обліковувалися ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, по земельних частках (паях) площею загальною площею 1765,68 га, з них 989,8200 га за [PERSON] , 764,5100 за [PERSON] , за іншими особами 11,71 га, що підтверджується листом Відділу в Первомайському районі Головного управління Держкомзему в Миколаївській області від 04.01.2021 року №1/118-21 та формами державної статистичної звітності 6-зем станом на 1 січня 2003 року, на 1 січня 2005 року, на 1 січня 2010 року, на 1 січня 2012 року. Щодо рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 11.01.2001 року в справі №2-19, яким визнано недійсним державний акт №315, суд установив наступне. Виходячи із змісту даного судового рішення, судом не вирішувалося питання про витребування чи передачу земельної ділянки до державної власності або про припинення права власності [PERSON] чи [PERSON] на землю (на земельну ділянку чи земельні паї). Окрім того, судом не були застосовані жодні наслідки визнання зазначеного правопосвідчувального документа недійсним (реституція тощо). Тобто для інших осіб, у тому числі, і для держави, зазначене рішення суду жодних правових наслідків не створило. Тому визнання судом недійсним державного акту №315 не призвело до втрати [PERSON] та [PERSON] права власності на земельні частки (паї) земельний масив загальною площею 1753,97 га, межі якого встановлено відповідно до технічної документації щодо виготовлення державного акта про право приватної власності на землю, оскільки таке право власності набуто ними в процесі приватизації землі та відповідно до договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Окрім того, визнання судом недійсним державного акту №315, не мало наслідком втрати [PERSON] та [PERSON] права на виділ в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв), придбаних ним за договорами купівлі-продажу у колишніх членів КСП, не мало наслідком втрати [PERSON] та [PERSON] права на земельні ділянки (паї), які посвідчені сертифікатом, отриманим ними особисто, як членами КСП «Шлях Леніна». Зазначене судове рішення, не мало наслідком і виникнення права власності держави на спірну земельну ділянку. Після ухвалення рішення Первомайського районного суду від 11.01.2001 року в справі №2-19 щодо цієї земельної ділянки зберіглось право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні частки (паї) та їм відповідну землю, як і право отримання в установленому порядку відповідного документу на право власності на землю. Держава не мала жодних підстав щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку та могла його набути лише на загальних підставах, визначених законом, та з дотриманням відповідної правової процедури: відчуження земельних ділянок з мотивів суспільних потреб, прийняття спадщини, конфіскації, витребування з чужого незаконного володіння, визнання майна безхазяйним тощо. Не мало правових наслідків для прав [PERSON] та [PERSON] на належні їм земельні частки (паї) і внесення у лютому 2012 року відділом Держкомзему у Первомайському районі Миколаївської області запису до Книги реєстрації державних актів на право приватної власності по Ленінській сільській раді про скасування державної реєстрації Державного акта №315, оскільки такі записи були внесені відповідно до рішення Первомайського районного суду від 11.01.2001 року в справі №2-19. Стосовно доводів представників третьої особи ТОВ «Партнер-агро» про втрату чинності сертифікатами на право власності на земельну частку (пай) після видачі державного акта №315 та визнання його недійсним Суд зазначає наступне. 25.10.2001 року ухвалено Земельний кодекс України в новій редакції, який набрав чинності 01.01.2002 року. Відповідно до пункту 17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції, що набрала чинності з 01.01.2002 року) сертифікати на право власності на земельну частку (пай), отримані громадянами, є правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право власності на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Однак правовідносини щодо видачі [PERSON] та [PERSON] державного акта №315 виникли у 2000 році, а норму пункту 17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України Земельного кодексу України стосовно дійсності сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), уведено в дію із 01.01.2002 року, тобто із набранням чинності нової редакції Земельного кодексу України. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. На момент вчинення правочинів із придбання [PERSON] та [PERSON] 517 земельних часток (паїв) та видачі їм державного акту №315, вказана норма щодо дійсності сертифікатів була відсутня в законодавстві, тому в силу приписів статті 58 Конституції України не може бути застосована в даних правовідносинах. Крім того, у разі виділення [PERSON] та [PERSON] землі в натурі (на місцевості) сертифікати на земельну частку (пай) не могли бути повернуті, оскільки вони стали невід`ємною частиною договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Проте чинним на той час законодавством не передбачалося передачу чи повернення до місцевих державних адміністрацій в процесі виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) правоустановчих документів на земельну частку (пай), таких як договори купівлі-продажу земельної частки (паю), невід`ємною частиною яких є відповідний сертифікат, свідоцтв про право на спадщину, договорів міни тощо. Чинне на той час законодавство не пов`язувало чинність (дійсність) договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) із питаннями виділення в натурі земельних часток (паїв) та видачею державних актів на право приватної власності на відповідні земельні ділянки. Видача державного акта про право приватної власності на земельну ділянку не мало наслідком втрату чинності такими правоустановчими документами на земельну частку (пай) як договори купівлі-продажу земельної частки (паю), договори міни земельних часток (паїв), свідоцтва про право на спадщину тощо. Тому отримання [PERSON] та [PERSON] .Корнацькою державного акта №315 не призвело до втрати чинності 517 договорів купівлі-продажу земельної частки (паю), невід`ємною частиною яких є сертифікати на право власності на земельну частку (пай). Вказані договори залишилися дійсними, як і сертифікати на право власності на земельну частку (пай). У зв`язку із чим слід відхилити аргументи представника третьої особи ТОВ «Партнер-агро», що з моменту видачі державного акта №315 втратили чинність (дійсність) правоустановчі документи на земельні частки (паї) або будь-яким іншим чином були припинені права [PERSON] та [PERSON] на набуті ними у власність земельні частки (паї), що разом складають земельний масив загальною площею 1753,97 га, а також щодо необхідності передачі чи повернення зазначених правоустановчих документів до райдержадміністрації. Суд не погоджується також і з аргументами представника третьої особи, що після визнання судом недійсним державного акту №315 [PERSON] та [PERSON] втратили право на земельні частки (паї) землі загальною площею 1753,97 га, оскільки, як зазначено вище, така позиція не ґрунтується на приписах законодавства. Слід наголосити , що право власності на землю, у тому числі, право на земельну частку (пай), могло та може бути припинено виключно у спосіб, випадках та порядку, визначених Конституцію України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та іншими актами законодавства. Примусове припинення право власності особи на майно можливе виключно в судовому порядку та має оплатний (компенсаційний) характер, окрім випадків конфіскації. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що право власності [PERSON] та [PERSON] на належні їм земельні частки (паї) припинялося у визначений законом спосіб. Після смерті [PERSON] , земельні частки (паї), які належали останньому, у порядку спадкування перейшли у приватну власність [PERSON] , що підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за законом, які знаходяться в матеріалах даної цивільної справи. Зазначені свідоцтва про право на спадщину є правоустановчими та правопосвідчувальними документами на земельну частку (пай) відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» на земельний масив (земельні паї) загальною площею 989,8200 га, успадкований [PERSON] . Із врахуванням викладеного, судом встановлено, що право власності на земельні частки (паї), що складають земельний масив загальною площею 1753,97 га, межі якого встановлено Державним актом на право колективної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів Державних актів про право колективної власності на землю 27.11.1995 року за №17, належить позивачу [PERSON] . 12.10.2012 року відповідачем Первомайською райдержадміністрацією видано оскаржуване розпорядження №470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах території Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності» (далі розпорядження №470-р), яке підписано першим заступником голови райдержадміністрації С.В.Бондаренком. Згідно змісту розпорядження №470-р перший заступник голови Первомайської райдержадміністрації, пойменований також «виконувачем обов`язків та функцій голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області», [PERSON] постановив зарахувати земельну ділянку загальною площею 1553,97 га в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до земель запасу державної власності, а також доручив відділу Держкомзему Первомайського району Миколаївської області внести зміни до державної статистичної звітності. Згідно преамбули розпорядження №470-р, яка містить мотивувальну частину цього розпорядження та посилання на правові підстави його прийняття, зазначено, що розпорядження прийнято: - враховуючи рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 11.01.2001 року, справа №2-19, що вступило в законну силу 14.02.2001 року, про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю за реєстраційним №315, виданий 16.06.2000 на ім`я громадян [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 1753,97 га; - відповідно до пунктів 1, 2, 7 статті 119 Конституції України,

Outcome: partial