Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

21.08.2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Довганюк Любов Борисівну звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном шість місяців з дати набрання рішенням у справі законної сили. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав в будинку [ADDRESS] . Батько залишив на ім`я позивач заповіт, посвідчений Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 12 грудня 2012 року за р.№ 1-2050. Маючи намір прийняти спадщину, в серпні 2023 року позивач звернулась до П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за заповітом. Проте, у прийнятті заяви їй було відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому їй було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Пояснила, що пропустила строк на прийняття спадщини у зв`язку з тим, що була юридично необізнана відповідно строків на подання заяви про прийняття спадщини та вважала, що повинна звернутися до нотаріальної контори після 6 місяців з дня смерті її батька. Проте, коли звернулася до нотаріальної контори, то їй повідомили, що вона пропустила встановлений законом строк. До того ж вона не подавала заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк через те що у зв`язку з російською агресією проти України та постійними обстрілами міста Миколаєва, вона змушена була після смерті батька поїхати за межі України, де не працювала тривалий час та не мала грошових коштів на подачу заяви про прийняття спадщини. Також, переживаючи смерть батька та події, пов`язані з війною, вона знаходилася в дуже тяжкому емоційному стані та не усвідомлювала наслідків пропуску строків звернення до нотаріусу для прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини, а також неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач була змушена звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~21.08.2023 року по зазначеній справі було відкрито спрощене позовне провадження викликом (повідомленням) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження і позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, просив прийняти рішення за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 21.06.1979 р. серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своїй дочці - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблений відповідний актовий запис № 2 та видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] пропущений шестимісячний строк (кінцева дата 11.12.202 року) для подання нотаріусу відповідної заяви та рекомендовано звернутися до суду. Вказане підтверджується роз`ясненням П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 14.08.2023 р. № 561/01-16. З наданої суду копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я позивача [PERSON] , вбачається, що остання перетинала кордон 01.03.2022р та повернулася до країни 24.07.2023 р. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями частини 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно з вимогами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно з положеннями постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа № 565/1145/17, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved