Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

22.05.2023 [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділити йому в користування кімнату № [NUMBER] площею 17,2 кв.м, а [PERSON] виділити в користування кімнату № [NUMBER] площею 13,1 кв.м та кімнату № 8 площею 12,6 кв.м. Кухню № 3 площею 7,7 кв.м, ванну № 7 площею 2,5 кв.м, туалет № 6 площею 1,1 кв.м, коридор № 1 площею 10,6, комору № 2 площею 1,1 кв.м, балкон площею 0,6 кв.м та лоджію площею 2,6 кв.м залишити в спільному користуванні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Інші 2/3 частини квартири належать [PERSON] . Згідно технічного паспорту вищевказана квартира має загальну площу 69 кв.м., житлову площу 42,9 кв.м. та складається з наступних приміщень: ізольована кімната № 4 площею 17,2 кв.м.; 5 ізольована кімната № 5 площею 13,1 кв.м.; ізольована кімната № 8 площею 12,6 кв.м.; кухня окрема (загальна) № 3 площею 7,7 кв.м; ванна кімната № 7 площею 2,5 кв.м.; туалет № 6 площею 1.1 кв.м.; коридор № 1 площею 10.6 кв.м.; комора № 2 площею 3,0 кв.м.; балкон площею 0,6 кв.м; лоджія площею 2,6 кв.м. В даній квартирі зареєстрований лише він. Відповідачка є чужою для нього особою, донькою його колишньої дружини. У зв`язку з тим, що між ними склалися неприязні відносини та постійно виникають сварки, позивач просить встановити порядок користування квартирою, а саме виділити йому в користування кімнату площею 17,2 кв.м., виділити відповідачці в користування ізольовані кімнати площею 13,1 кв.м та 12,6 кв.м., інші приміщення - кухню площею 7,7 кв.м, ванну площею 2,5 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, коридор площею 10,6, комору площею 1,1 кв.м, балкон площею 0,6 кв.м, лоджію площею 2,6 кв.м залишити в спільному користуванні. Вважає, що при встановленні такого порядку користування квартирою розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно не змінюється та не порушуються їх права як власників. Лише в незначних обсягах, буде невідповідність реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.05.2023 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 16.08.2023 від його представника адвоката Дубінського В.М. надійшла заява про розгляд даної справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, клопотань про відкладення або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 13.02.2018, посвідченого нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1-252, [PERSON] є власником 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] . Власником інших 2/3 частин вищевказаної квартири, на підставі договору дарування частини квартири від 13.02.2018, посвідченого нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1-254, є [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] знаходиться на 6-му поверсі 9-ти поверхового будинку, має загальну площу 69,0 кв.м. та складається з трьох кімнат житловою площею 42,9 кв.м., зокрема 1-а кімната 17,2 кв.м., 2-а кімната 13,1 кв.м., 3-я 12,6 кв. м, а також кухні площею 7,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалету площею 1.1 кв.м., коридору площею 10.6 кв.м., комори площею 3,0 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м. та лоджії площею 2,6 кв.м. Згідно листа департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 5501-01-10 від 17.04.2023, станом на 17.04.2022 у спірній квартирі зареєстрована одна особа [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив виділити йому в користування кімнату площею 17,2 кв.м., а відповідачу кімнати площею 13.1 кв. м. та 12.6 кв.м., підсобні приміщення кухню, ванну, туалет, коридор, комору, балкон та лоджію залишити в спільному користуванні. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 по справі № 6-1500цс15, постановах Верховного Суду від 08.09.2021 по справі № 761/44705/19), від 22.07.2022 по справі № 344/698/18. Виходячи з вищенаведених норм права та правових позиції Верховного Суду України та Верховного Суду,\~оскільки сторонам по справі неможливо виділити в користування ті частини спільного майна, які б точно відповідали їх ідеальним часткам у праві спільної часткової власності, суд при встановленні порядку користування квартирою [ADDRESS] , вважає за необхідне відійти від відповідності реальних часток ідеальним. Встановляючи порядок користування спірною квартирою, суд бере до уваги що між сторонами склався певний порядок користування жилими кімнатами в спірній квартирі, який ніким не оспорюється,\~тому приходить до переконання, що запропонований позивачем варіант користування квартирою [ADDRESS] найбільш повно враховує інтереси кожного із співвласників, у зв`язку з чим вважає за можливе виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 17,2 кв.м., а відповідачу житлові кімнати площею 13,1 кв.м та 12,6 кв.м., залишивши в спільному користуванні кухню, ванну, туалет, коридор, комору, балкон та лоджію. На думку суду, в даному випадку незначний відступ від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, не порушить права сторін, оскільки таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а відтак і не порушує їх прав як власників. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved