Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються за адресею: [ADDRESS] , у розмірі 29\~555,81 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно не оплачували надані їм за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.09.2014 по 31.10.2021 у них утворилась заборгованість на суму 29\~555,81 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 02.08.2023, яке було відкладено на 22.09.2023, а потім на 12.10.2023, у зв`язку із неявкою відповідачів у судове засідання. У судове засідання, призначене на 12.10.2023, представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності. 12.10.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява у якій вона визнала позовні вимоги Концерну «МТМ», а також додала квитанції про часткову сплату заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 3258,33 грн. Також, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання, призначені на 02.08.2023, 22.09.2023 та 12.10.2023, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, та судових повісток за зареєстрованою адресою їх місця проживання, однак судова кореспонденція повернулась на адресу суду неврученою, що, відповідно до ст. 130 ЦПК України, вказує про належне повідомлення відповідачів про день, час та місце судового засідання. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. При цьому, суд враховує ту обставину, що відповідачі обізнані про перебування у провадженні суду вказаної справи, оскільки вони сплатили частину заборгованості позивачу. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до статуту Концерну «МТМ» основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». [PERSON] з 24.04.1974, [PERSON] та [PERSON] з 26.10.1982 по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, яка надана Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у листі №№04-46/4587, 04-46/4588, 04-46/4589 від 10.07.2023. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавались Концерном «Міські теплові мережі» у період з 01.09.2014 по 31.10.2021. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, які діяли у період, за який позивачем нараховано заборгованість. Згідно із приписами ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які діяли у період, за який відповідачам нараховано заборгованість, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості, який долучено до позову, відповідачі, як такі, що зареєстровані за вказаною у позові адресою, мають заборгованість за надані у період з 01.09.2014 по 31.10.2021 послуги у розмірі 29\~555,81 грн., особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на [PERSON] . Разом з тим, з наданих відповідачем квитанцій убачається, що відповідачем [PERSON] , у період з липня 2023 року по серпень 2023 року, була частково сплачена заборгованість у загальному розмірі 3258,33 грн., призначення платежу: за послуги з постачання теплової енергії, особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач [PERSON] сплатила заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3258,33грн., а відтак станом на час розгляду справи відповідачі мають заборгованість за надані у період з 01.09.2014 по 31.10.2021 послуги у розмірі 26 297,48 грн. (29\~555,81 грн. 3258,33 грн.). Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову, яка свідчать про те, що вона погодилася із зазначеним розрахунком позивача, з урахуванням сплаченої суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] визнала позов та погодилась із наявністю у відповідачів спільного боргу перед Концерном «МТМ» у розмірі 26 297,48 грн., з урахуванням часткової оплати заборгованості, а відповідачами [PERSON] та [PERSON] не було жодним чином доведено що у них відсутній борг перед позивачем за вказаний період, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачами також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 26\~297,48 грн., оскільки відповідачами було часткового погашено заборгованість. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2388,1 грн. (2684 грн. х 26\~297,48/29 555,81 грн.), по 796,03 грн. з кожного відповідача. Відповідно до\~ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, враховуючи, що відповідачі визнали позовні вимоги, частково сплативши заборгованість та шляхом написання відповідної заяви [PERSON] , суд доходить до висновку, що з них підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягає стягненню з кожного відповідача, тобто 398,02 грн. (796,03 грн.Х50 %), а інші 50 відсотків судового збору у сумі 1194,06 грн., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету На підставі викладеного,

Outcome: partial