Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 142 464,33 грн. З них: 120 000 грн. - сума боргу за розпискою; 19071,45 грн. - сума інфляційного збільшення; 3392,88 грн. - сума 3 % річних за час затримки розрахунку. Позов обґрунтувано тим, що в січні 2022 року [PERSON] з відповідачем уклали договір позики шляхом складання боргового документу розписки, згідно з яким позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 120 000 гривень з умовою їх повернення в наступні строки: до 17 лютого 2022 року - 40 000 грн.; до 17 березня 2022 року - 40 000 грн.; до 17 квітня 2022 року - 40 000 грн. \~ \~ \~ \~ Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду, відповідач позичені кошти не повернув, хоча вона неодноразово усно зверталася до відповідача з такою вимого. 08.03.2023 року позивачем на поштову адресу відповідача було направлено рекомендованим листом (з повідомленням про вручення) письмову вимогу сплатити їй суму боргу в розмірі 120000,00 грн в добровільному порядку на протязі 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги. Листа відповідач отримав особисто 14.03.2023 року, про що свідчить відмітка в паперовому повідомлені про вручення АТ «Укрпошта», та її проігнорував. За таких обставин, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення про обставини надання позики [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він повідомлялася вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Судом встановлено, що в січні 2022 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передала відповідачу, а той одержав від позивача кошти у сумі 120 000 грн, на підтвердження чого видав розписку, із зобов`язанням повертати кошти в наступні строки: до 17 лютого 2022 року - 40 000 (сорок тисяч грн. 00 коп.) грн.; до 17 березня 2022 року - 40 000 (сорок тисяч грн. 00 коп.) грн.; до 17 квітня 2022 року - 40 000 (сорок тисяч грн. 00 коп.) грн. \~ \~ \~ \~Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт передачи коштів [PERSON] у позику [PERSON] в сумі 120000 гривень. На підтвердження позики [PERSON] у присутності свідків власноручно складено розписку. Суду не надано доказів повернення відповідачем коштів позики. Стаття 526 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 1049 ЦК України встановлює правову норму, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, судом враховано положення ст. 204 ЦК України відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вищевказані обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивача, оскільки ним був доведений в судовому засідання факт укладання договору позики з відповідачем, відповідно до умов якого останній зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 120 000 грн в наступні строки: до 17 лютого 2022 року - 40 000 грн.; до 17 березня 2022 року - 40 000 грн.; до 17 квітня 2022 року - 40 000 грн. Оскільки відповідачем не заявлено заперечень проти позову та не надано будь-яких доказів на спростування вимог позивача, суд задовольняє вимогу про стягнення заборгованості в сумі 120000 грн. Позивач просила стягнути з відповідача всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції 19071,45 грн; та 3392,88 грн. - суму 3 % річних за час затримки розрахунку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, у зв`язку з прострочення виконання відповідачами виконання грошового зобов`язання у позивача, як кредитора, виникло додаткове право вимоги. \~ \~ \~ \~Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем період нарахування трьох відсотків річних не відповідає вимогам чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Так, згідно викладеного у позовній заяві розрахунку, [PERSON] просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 18.04.2022 по 28.03.2023. \~ \~ \~ \~Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" 15.03.2022 року № 2120-IX внесено зміни до Цивільного кодексу України, а саме доповнено Прикінцеві та перехідні положення ЦК України пунктом 18 наступного змісту: \~ \~ \~ \~У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). \~ \~ \~ \~На час розгляду даної справи не закінчився строк дії воєнного стану в Україні, що розпочався 24.02.2022 згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». \~ \~ \~ \~За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, а також 3% річних від суми заборгованості за період з 18.04.2022 по 28.03.2023 не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - у розмірі 1200 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial