Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника - адвоката Данищука В.В. звернулися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що вони є прийомними батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Москва, та [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Орєхово-Зуєво Московської області. За даними довідок про реєстрацію осіб громадянами України, виданих 31.05.2019 Посольством України в Російській Федерації, малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані громадянами України. Біологічними батьками вказаних дітей є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В період часу з 26.06.2019 по 21.12.2022 діти, внаслідок залишення без батьківського піклування, знаходилися на вихованні у закладах соціального захисту на території України, а в грудні 2022 року на підставі наказу відділу Служби у справах дітей Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 21.12.2022 №59-од їх було влаштовано у сім`ю [PERSON] та [PERSON] . За час перебування дітей у закладах соціального захисту та прийомній сім`ї їх батько [PERSON] жодного разу не контактував із ними. Він не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться ні успіхами в школі, ні станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема - не забезпечує необхідної дітям батьківської турботи, любові та тепла, харчування, лікування того, що негативно впливає на їх фізичний та духовний розвиток, як складову виховання. На даний час його місцезнаходження невідоме. В свою чергу, діти проживаючи в прийомній сім`ї адаптувалися до нового середовища, їм створено належні умови для їхнього проживання та виховання. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Додатково зазначили, що з прийомними дітьми у них склалися теплі сімейні відносини, діти називають їх «тато» і «мама». Крім [PERSON] та [PERSON] , вони мають ще троє біологічних дітей, які не заперечують проти того, щоб надалі діти проживали в їх сім`ї. Відповідач за час проживання прийомних дітей в їх сім`ї не вживав будь-яких заходів для того, щоб вийти на зв`язок та зустрітися з дітьми. На даний час вони мають намір усиновити дітей, для того, щоб забезпечити їм повноцінний фізичний, психічний та духовний розвиток. Представник позивачів адвокат Данищук В.В. в судовому засіданні підтримав їх позицію та просив суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, надісланою за адресою, вказаною в позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , однак конверт повернувся до суду без вручення адресату. Одночасно, у зв`язку із відсутністю у суду відомостей про офіційне зареєстроване місце проживання [PERSON] останній у відповідності до приписів ч.10 ст. 187 ЦПК України викликався до суду через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті Заставнівського районного суду Чернівецької області. Представник третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області Вільянська Л.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2016 р.н., затверджений Веселинівською селищною радою Миколаївської області, який за її словами готувався на підставі відомостей, які були отримані внаслідок співпраці служб у справах дітей Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області та Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. Представник Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області служби у справах дітей, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторони позивача, представника органу опіки та піклування, врахувавши заяви сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши та оцінивши подані письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Зокрема, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що біологічними батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , громадянин Республіки Таджикістан, та [PERSON] , громадянка України, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.05.2019 та серії [NUMBER] від 25.12.2018 (а.с.12,14). За даними довідок про реєстрацію осіб громадянами України, виданих 31.05.2019 Посольством України в Російській Федерації, малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані громадянами України (а.с.16-17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2020 матір дітей [PERSON] [INFO] померла (а.с.10). На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.08.2019 та ухвали того ж суду від 26.09.2019 малолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до приймальника - розподільника для дітей ГУНП в Харківській області з метою передачі їх законним представникам або працівникам спеціальних установ на території України. До влаштування в приймальник - розподільник діти перебували в державній казенній установі соціально - реабілітаційного центру для неповнолітніх «Алтуф`єве» Департаменту праці та соціального захисту населення м. Москва на повному державному утриманні з 26.06.2019 по 25.09.2019. 05.09.2019 [PERSON] , а 28.09.2019 [PERSON] були передані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Вознесенського міськвиконкому, в якому перебували до 15.06.2020. З 15.03.2020 по 15.03.2021 у зв`язку із закінченням терміну перебування у вищезазначеному закладі діти влаштовані до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Вознесенського міськвиконкому, з якого були переведені до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах Южноукраїнської міської ради. 15.03.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «про введення воєнного стану в Україні» та з метою забезпечення безпеки та збереження життя та здоров`я дітей-вихованців Комунального закоалуд «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради їх 15.03.2022 евакуйовано до дитячого спортивного табору «Твій табір» в с. Ржавинці Чернівецького району Чернівецької області. В грудні 2022 року на підставі наказу відділу Служби у справах дітей Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 21.12.2022 №59-од (а.с.26) їх було тимчасово влаштовано у прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] до вирішення питання про встановлення статусу цим дітям. Факт передання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у сім`ю [PERSON] та [PERSON] підтверджується актами про вибуття дітей у сім`ю кандидатів в прийомні батьки від 21.12.2022 ( а.с.26 ). Згідно довідки приватного закладу гімназії «Соломон» Управління освіти Чернівецької міської ради від 22.04.2023 за № 77 діти на даний час навчаються у закладі «Соломон» (а.с.27). 27.10.2023 службою у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївського області прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2016 р.н., затверджений рішенням виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області №138 від 27.10.2022 (а.с.29-30). З вказаного висновку судом встановлено, що відповідач за час перебування дітей у закладах соціального захисту та прийомній сім`ї із ними жодного разу у будь-який спосіб не контактував. Таким чином, служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївського області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] ,2015 р.н., та [PERSON] , 2016 р.н., які втративши матір, не маючи можливості зростати в сімейному середовищі відчувають гостру потребу в увазі та любові зі сторони близьких людей та потребують застосування до них однієї із сімейної форм виховання. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі №127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Судовим розглядом безспірно встановлено, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім цього матеріально дітей не забезпечує, аліменти не сплачує. Обставини справи вказують на відсутність будь-яких дій з боку відповідача, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дітей. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївського області від 27.10.2023 судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітніх дітей, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїм обов`язком і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей та надасть змогу застосувати до них одну із форм сімейного виховання. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обгрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] ,2015 р.н., та [PERSON] ,2016 р.н. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд враховує матеріальне становище відповідача, який є працездатним та не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON] ,2015 р.н., та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 26.07.2023 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.8, 12 ЗУ Про охорону дитинства та

Outcome: approved