Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Приватна фірма «А-ТЕТ» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у квартирі [ADDRESS] , згідно нарахувань по кількості витрат квартирного лічильника, що склалася за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року, у сумі 5345,52 грн, а також 3% річних у сумі 83,38 грн та інфляційні збитки у сумі 227,76 грн, та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . відповідач користується тепловою енергією, яка подається у квартиру, на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 року. Проте за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року утворилася заборгованість, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості, інфляційні втрати, три відсотки річних та судові витрати. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що Приватна фірма «А-ТЕТ» надає послугу з централізованого опалення і постачання гарячої води в житловому будинку по [ADDRESS] на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 року, який є публічним договором та був опублікований в газеті «Извьстия» №10 від 02.02.2017 року. Натомість відповідач в той час не був власником квартири [ADDRESS] в багатоквартирному будинку за вказаною адресою, а набув право власності на неї з 07.02.2020 року. Тариф, за яким надається послуга з опалення в період з 07.02.2020 по квітень 2021 року, встановлений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.03.2019 року №180. Ані екземпляру договору приєднання від 01.02.2017 року, ані копії вказаного рішення виконавчого комітету міської ради позивач відповідачу не надав. Так само позивачем не було їх надано на адвокатський запит представника позивача. Фактично копії цих документів відповідач отримав разом з позовною заявою. Позивач присилав відповідачу рахунки за опалення, в яких виставлялися нарахування та не відповідали встановленому тарифу, оскільки до складу тарифу позивачем включалися витрати на опалення місць загального користування. Долучені до позовної заяви рахунки за опалення за спірний період істотно відрізняються від тих, рахунків, які дійсно надавалися позивачем відповідачу, як за формою, і за сумами нарахувань та їх складовими. Після ознайомлення зі змістом договору приєднання та рішення виконавчого комітету міської ради, а також рахунків, в яких були відсутні не передбачені договором втрати, відповідач 22.11.2021 року оплатив суми нарахувань за послугу з централізованого теплопостачання за період з лютого по квітень 2020 року в сумі 387,87 грн. та з жовтня 2020 року по квітень 2021 року в сумі 4 957,65 грн., а тому заборгованість на надані послуги з опалення відсутня. Стосовно стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідач посилається на закріплену на законодавчому рівні заборону їх стягнення, а також відсутність його вини в несвоєчасній оплаті послуги опалення саме внаслідок протиправних дій позивача, яким надсилав відповідачу рахунку з іншими нарахуваннями ніж ті, що надані позивачем до суду. Позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення від 24.05.2023 року, в яких просить суд: закрити провадження по справі в частині стягнення суми боргу за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 5345,52 грн., що виникла за період нарахування з лютого 2020 року по квітень 2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних у сумі 83,38 грн та інфляційні збитки у сумі 227,76 грн. У судовому засіданні представник позивача просила закрити провадження у справі в частині стягнення 5345,52 грн, та стягнути три відсотки річних в сумі 83,38 грн, інфляційні збитки в сумі 227,76 грн. та 5000,00 грн. правової допомоги. Представник відповідача просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення 5345,52 грн, в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 83,38 грн. та інфляційних збитків в сумі 227,76 грн. відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій встановлений квартирний прилад обліку теплової енергії. 26.01.2016 року Харківською обласною державною адміністрацією ПФ «А-ТЕТ» видано ліцензію на виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії, крім виробництва та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.01.2017 року № 22 «Про встановлення тарифів та теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надаються приватною фірмою «А-ТЕТ» встановлено тариф для абонентів (населення) житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії в розмірі 1187,21 грн за 1 Гкал. Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради № 471 від 19.07.2017 року та № 180 від 27.03.2019 року змінювався тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії та станом на спірний період складав 1515,17 грн за 1 Гкал. Право власності у відповідача на квартиру [ADDRESS] виникло 07.02.2020 року з моменту державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (надалі - Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У випуску газети «Извъстия» за № 10 від 02.02.2017 року було опубліковано договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 р. В преамбулі\~договору приєднання\~зазначено,\~що ПФ\~«А-ТЕТ»\~пропонує фізичним\~особам -\~власникам квартир у житлових будинках [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом приєднання до цього договору. Предметом договору приєднання є зобов`язання виконавця своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Пунктом 5 договору приєднання встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за спожиті послуги вноситься споживачем на пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з пунктом 30 договору приєднання цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання виконавцем поданої споживачем заяви- приєднання до умов договору та/або безпосереднє підписання даного договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) виконавця за надані послуги, та/або факт отримання послуг після закінчення строків, що передбачені для процедури погодження умов договору згідно з ч. 4 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду доказів направлення або вручення відповідачу після 07.02.2020 року, тобто дати набуття останнім права власності на квартиру [ADDRESS] , екземпляру договору приєднання, або отримання заяви-приєднання [PERSON] до умов договору приєднання. В долучених до позовної заяви рахунках за опалення за спірний період відсутня інформація про відповідне рішення виконавчого комітету Харківської міської ради про затвердження тарифу або публічний договір приєднання від 01.02.2017 року. Стаття 9\~Закону №\~2189-VIII\~встановлює,\~що споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладеннявідповідного договору, а структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено суму заборгованості за рахунками позивача, наданими до суду, в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних документів, а саме: -квитанція №7547233 від 22.11.2021 року на суму 387,87 грн з призначенням платежу «сплата за опалення квартира [ADDRESS] на суму 387,87 грн за період з 02.2020 по 04.2020»; -квитанція № 7547258 від 22.11.2021 року на суму 4957,65 грн з призначенням платежу «сплата за опалення квартира [ADDRESS] , на суму 4957,65 грн за період з 10.2020 по 04.2021». Наведене є свідченням відсутності заборгованості [PERSON] перед ПФ «А-ТЕТ» за надані послуги з теплопостачання за спірний період. Вказані оплати здійснені відповідачем до початку судового розгляду. В той же час позивачем не було подано до суду у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 49, статей 182, 183 ЦПК України заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відтак, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні втрати за період з лютого по 2020 року по квітень 2021 року. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Суд звертає увагу на ту обставину, що долучені позивачем до позовної заяви рахунку за опалення за спірний період часу не відповідають за формою за змістом рахункам за опалення за січень-квітень 2021 року, наданим відповідачем. Так, згідно з рахунком за опалення і гарячу воду за січень 2021 року [PERSON] нараховано 2704,58 грн, в той час як за рахунком за опалення за січень 2021 року зазначено про нарахування 1406,08 грн.; за рахунком за опалення і гарячу воду за лютий 2021 року нараховано 2481,85 грн, а за рахунком за опалення за лютий 2021 року - 1183,35 грн; за рахунком за опалення і гарячу воду за березень 2021 року нараховано 1180,32 грн, а за рахунком за опалення за березень 2021 року - 274,25 грн; за рахунком за опалення і гарячу воду за квітень 2021 року нараховано 293,94 грн, а за рахунком за опалення за квітень 2021 року - 6,06 грн. Тобто, долучені до позовної заяви рахунки за опалення за спірний період є скоригованими на суму заборгованості за показниками квартирного лічильника, та не включають в себе нарахувань втрат, що свідчить про направлення в спірний період позивачем відповідачу рахунків з неправильним нарахуванням в порівнянні з нарахуваннями, долученими до позовної заяви. Таким чином, в наданих відповідачем рахунках позивача за опалення дійсно здійснювалося нарахування за опалення з урахуванням втрат, що не передбачено умовами договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про порушення в нарахуваннях з боку позивача і пов`язує несвоєчасну сплату відповідачем за отриману послугу з вини позивача. Крім того, в судовому засіданні представник позивача визнав, що долучені до позовної заяви рахунки не направлялися відповідачу, а були створені безпосередньо для подання до суду з метою обґрунтування розміру нарахувань за опалення, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Наведене свідчить про виникнення заборгованості у відповідача внаслідок дій позивача, що свідчить про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Також суд зазначає, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом ЗО днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651, карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено на всій території України з 24 години 00 хвилин ЗО червня 2023 року. Таким чином, на період дії карантину стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Київського апеляційного суду від 21.07.2021 року у справі №752/24896/20. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 ч. З ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Згідно з частиною 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу. З цієї ж підстави суд залишає без задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed