Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

В серпні 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його, [PERSON] користь 48 237 грн. 11 коп., які складаються з: недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 44 559 грн. 83 коп.; пені за період прострочення страхової виплати за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 1 579 грн. 33 коп.; інфляційні збитки за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 1520грн. 83 коп.; 3 відсотки річних в порядку ст. 625 ЦПК України за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 577 грн. 12 коп. та стягнути з [PERSON] на його [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. 00 коп., судові витрати стягнути з відповідачів. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги Негробов О.В. надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові(а.с.197). Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» не забезпечили явку свого представника у судове засідання, про дату час і місце розгляду справи повідомленні належним чином у встановленому законом порядку, надали відзив на позовну заяву в якому заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі(а.с.95-124). Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги Іванова В.М. (а.с.89) у судове засідання не з`явилися, неодноразово надавали клопотання про перенесення розгляду справи без підтвердження поважності неприбуття у судове засідання, надали відзив на позовну заяву(а.с.88). Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, відзивом на позов, висновком експерта, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 15 січня 2021 року о 20 год. 48 хв. в районі будинку № 47 по вул. Центральній у с. Миколаївка Дніпровського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes Benz» реєстраційний номер [NUMBER] , у порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечної швидкості руху і не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічний бік проїзної частини, де скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL ZAFIRA» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, було завдано матеріальної шкоди, постраждалих немає. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(а.с.9). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19 січня 2021 року [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду(а.с.12) та з заявою про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(а.с.13). До заяви про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було долучено лист запрошення на незалежну експертизу(а.с.14). Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №2002/21/21 від 12 лютого 2021 року визначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 191 741 грн. 42 коп.; ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у аварійному стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 83 609 грн. 94 коп.(а.с.15-45). 28 травня 2021 року на підставі заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ТОВ «Партнер Консалт» було виготовлено висновок авто товарознавчого дослідження №ЦВ/21/0367 згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП складає 73 348 грн. 38 коп., в тому числі 9 776 грн. 73 коп. ПДВ на вартість матеріалів та складових(а.с.107-113). Згідно платіжного доручення №17617 від 09 червня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 63 571 грн. 65 коп.(а.с.123). Також згідно платіжного доручення №17981 від 23 червня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2 000 грн. 00 коп. та платіжним дорученням №ID-163411 [PERSON] , було виплачено пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 20 квітня 2021 року по 08 червня 2021 року у розмірі 1 306 грн. 27 коп.(а.с.127-128). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Відповідно до ст.9 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з вимогами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року по цивільній справі №147/66/17 наголошено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляд у цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року (справа №759/4049/16-ц, провадження №61-1505св18), постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року (справа №372/1789/17-ц, провадження №61-29014св18). Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, вищевикладене та приймаючи до уваги заперечення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та пояснення сторони позивача, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на [PERSON] користь 48 237 грн. 11 коп., оскільки висновок судового експерта №2002/21/21 від 12 лютого 2021 року відповідає вимогам чинного законодавства та відповідачами не було використано право на присутність під час дослідження пошкодженого автомобілю. Також оскільки страховиком не було відшкодовано завданні позивачу збитки, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на [PERSON] пені за період прострочення страхової виплати за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 1 579 грн. 33 коп.; інфляційні збитки за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 1520грн. 83 коп.; 3 відсотки річних в порядку ст. 625 ЦПК України за період з 20 квітня 2021 року по 12 липня 2021 року включно у розмірі 577 грн. 12 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винним діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, і може відшкодовуватись грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю, оскільки позивачем не зазначено, якими саме діями відповідач міг сприяти вирішенню питання щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1166, 1168, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 95, 139, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial