Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

19.04.2023 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання у розмірі частини від заробітку матері, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку В обґрунтування позову [PERSON] вказує що [PERSON] самоусунулася від виховання дитини, не виконує батьківських обов`язків з утримання та виховання дитини, покинувши все на позивача, не бачиться з дитиною та відповідно взагалі не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, на відвідує її, не сплачує аліментів, не провідує дитину вдома, не займається її лікуванням в разі необхідності, хоча адреса проживання їй відома, матеріальної допомоги на утримання доньки відповідачка не надає. Вихованням дитини займається лише позивач. Відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Вона самоусунулася від будь-якого спілкування з дитиною та її вихованням і утриманням. Дитина не знає її як свою матір, не має до неї родинних почуттів. На підставі вищевикладеного та з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачку батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 20.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 16.08.2023 року представник позивача - адвокат Бєлова Р.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторін, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити , проти заочного розгляду справи не заперечувала. 06.09.2023 року представник третьої особи - Батовська Ю. подала до суду заяву в якій просила долучити до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги та висновок підтримала. В судове засідання Відповідач - [PERSON] повторно не з`явилась, повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, в тому числі відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, відзив не надала. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії і- [NUMBER] виданого 28.03.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1716. З вересня 2021 року відповідачка зникла та її місце знаходження було не відоме позивачу, в зв`язку з чим 10.04.2023 року він звернувся до ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області з відповідною заявою. 11.04.2023 року постановою про закриття кримінального старшого слідчого Співак Н.М. було встановлено, що [PERSON] перебуває за кордоном у Німеччині, Бракеншайм ( Хаузен ), з нею все гаразд, постійно підтримує зв`язок з матір`ю - [PERSON] , з її донькою все гаразд, та те, що позивачу відомо про її місце знаходження, вона періодично з ним зв`язується. Позивач разом з дитиною проживають в [ADDRESS] з самого народження дитини. Як підтверджується матеріалами справи, позивач протягом останніх 4 років сам займається здоров`ям дитини, приходить разом з нею на щеплення та відвідує сімейного лікаря, що підтверджується довідкою КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» сімейна амбулаторія №1 від 17.04.2023 року. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04.09.2023 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з вказаного висновку, [PERSON] самоусунулася від виховання дитини, не виконує батьківських обов`язків з утримання та виховання дитини, покинувши все на батька дитини. Навіть не зв`язалася з представниками Служби у справах дітей, не надала заперечень проти позбавлення її батьківських прав, перебуває у Німеччині. При цьому неодноразово притягалася до адімністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відносно старшої доньки [PERSON] . За місцем проживання характеризується сусідами незадовільно. Вона не спілкується ані з позивачем, ані з дитиною. Дитина взагалі не знає матері та не має до неї жодних почуттів або суму, не має до неї родинних почуттів, як свою сім`ю сприймає батька та бабаусю. Як зазначає позивач, усі його спроби домовитись щодо участі матері в житті дитини та поговорити з нею закінчувалися проявами безпідставної агресії з боку відповідачки. На сьогоднішній день донька ходить до першого класу Миколаївської ЗОШ №12 та позивач навчає дитину та займається усіма питаннями щодо навчання доньки. Як зазначає позивач , відповідачка не спілкується з дитиною та не цікавиться її життям та інтересами, дитина взагалі не знає матері. Відповідачка взагалі не бачиться з дитиною та відповідно взагалі не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, на відвідує її, не сплачує аліментів, не провідує дитину вдома, не займається її лікуванням в разі необхідності, хоча адреса проживання їй відома. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідачка не надає. Вихованням дитини займається лише позивач. Доказів на спростування такого відповідачкою суду не надано. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оскільки відповідачка не бажає займатись вихованням доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не створює для неї належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку, протягом тривалого часу не займається вихованням своєї дитини - доньки [PERSON] , не цікавиться станом її здоров`я, не утримує матеріально, самоусунулася від її виховання,то суд вважає, доведеною винну поведінку відповідача на свідоме нехтування ними своїх батьківських обов`язків та ухилення від їхнього виконання, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав, не створює для дитини належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial