Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість: за кредитним договором №1453566235 від 04.02.2019 у сумі 22\~260,91 грн., з яких: 11\~018,72 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 0,80 грн. заборгованість за відсотками, 10\~917,83 грн. заборгованість за щомісячними процентами, 323,56 грн. заборгованість за штрафом; за договором позики № 0975741778 від 06.06.2019 у сумі 5\~706,88 грн., з яких 1\~251,68 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~455,20 грн сума заборгованості за відсотками; витрати на сплату судового збору в сумі 2\~684,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04 лютого 2019 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 1453566235 від 04 лютого 2019 року на отримання кредиту. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним Товариством «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк», а АТ «Таскомбанк» набуває права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них. 02.12.2022 між Акціонерним Товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № НІ/11/1-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами та договорами поруки в обсязі та умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Крім того, 06 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 0975741778. 24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 14 серпня 2023 року. 14 серпня 2023 року судове засідання відкладено на 05 жовтня 2023 року за клопотанням відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Стислий виклад заперечень відповідача Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково у сумі боргу 11018,72 грн. за договором № 1453566235 від 04.02.2019, в решті позовних вимог просила відмовити, оскільки вважає розмір відсотків не справедливим, оскільки вони перевищують суму боргу, а за договором № 0975741778 сума заборгованості нею сплачена. Просила також застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до заяви № 1453566235 від 04.02.2019 [PERSON] надала згоду на укладення кредитного договору. Паспорт кредиту № 3566235 від 04.02.2019 містить умови укладеного кредитного договору. Згідно цієї заяви підписана нею заява разом з паспортом кредиту № 3566235 від 04.02.2022 та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. Сума кредиту 19799 грн. Згідно з паспортом кредиту кредит наданий у сумі 19799 грн. на 24 місяці, реальна річна процента ставка 57,93%. Встановлено графік погашення платежів, а саме щомісяця, починаючи з 04.02.2019 по 02.02.2021. За порушення виконання зобов`язань передбачена пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів; у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення, сплачує неустойку: у разі прострочення від 7 до 30 днів включно 100 грн.; у разі прострочення від 31 дня до 60 днів у розмірі 150 грн.; у разі прострочення від 61 дня до 90 днів включно у розмірі 250 грн.; у разі прострочення понад 90 днів у розмірі 350 грн. Споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до повідомлення від 04.02.2019, яке містить підпис відповідача та не заперечувалось ним у судовому засіданні, ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги за кредитним договором № 1453566235 від 04.02.2019 до АТ «Таскомбанк», що підтверджується договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР 10 2018 від 07.10.2018. ПАТ «Таскомбанк» за договором факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 передало право вимоги за кредитним договором № 1453566235 від 04.02.2019 до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». На виконання пункту 2.3 цього договору сторонами договору факторингу підписано акт прийому передачі реєстру прав вимоги від 02.12.2022. Отже, позивач набув право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. Відповідно до розрахунку за вказаним договором № 1453566235 від 04.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 22260,91 грн., яка складається з: 11018,72 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,80 грн. сума заборгованості за відсотками; 10917,83 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами; 323,56 грн. сума заборгованості за пенею. 06.06.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання позики № 0975741778, за умовами якого Товариство надає позичальнику кредит у сумі 20000 грн. у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в межах строку дії договору 36 місяців. Відповідно до п. 1.10.2 договору максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. Пунктом 2.3 договору передбачено, що Товариство має право на відступлення права вимоги за даним договором будь-кому без згоди на це позичальника. Договір позичальником підписаний одноразовим ідентифікатором (аналог ЕЦП). Відповідач підтвердила, що отримувала кредит на умовах програми «MoneyBOOM». ТОВ «ІНФІНАНС» за договором факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 0975741778, про що свідчать акт прийому-передачі реєстру боржників від 24.11.2022, витяг з реєстру боржників. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 5706,88 грн., яка складається з 1251,68 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4455,20 грн. сума заборгованості за відсотками. Мотивована оцінка аргументів сторін Пунктом 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договір це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підписуючи кредитні договори, позичальник [PERSON] погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала зобов`язання за Кредитним договором та не повертала кредитні кошти у визначені договором строки. Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~258\~ЦПК України\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №\~826/13768/16\~(11-609апп18) визначено, що\~позовна давність\~\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Також\~у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №\~910/18560/16\~(12-143гс18) сказано, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». У пунктах 59 61 постанови ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/951912 зазначено: «59.\~Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. 60.\~У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. 61.\~Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16». Позивач до суду із позовом звернувся 06.07.2023 згідно вхідного штампу суду. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 встановлено карантин з 12 березня 2020 року. Строк карантину неодноразово продовжувався. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Відповідно до\~п.\~19\~Прикінцевих та\~Перехідних Положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, позивачем не порушено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за основною судом боргу. А тому вказані вимоги позивача про стягнення основної суми боргу 11018,72 грн., заборгованості за відсотками у сумі 0,80 грн. за договором № 1453566235, про стягнення основної суми боргу 1251,68 грн. за договором № 0975741778 підлягають задоволенню. Суд критично оцінює посилання відповідача про те, що нею погашена заборгованість за договором № 0975741788. Відповідно до\~ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження вказаних доводів. Що стосується вимог про стягнення штрафу та пені за договором № 1453566235, суд зазначає таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як зазначено вище, з позовом позивач звернувся 06.07.2023. Згідно розрахунку штраф нарахований за період з 10.06.2019 по 13.02.2020 (п. 5 розрахунку), пеня з 04.06.2019 по 29.12.2021 (п. 2 розрахунку). З п. 6 розрахунку вбачається, що відповідач сплачував пеню 18.11.2019, штраф 11.12.2019. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку.\~ Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, перебіг позовної давності за вимогами по пені почався з 19.11.2019, а по штрафу - з 12.12.2019. Як зазначено вище, у період дії карантину строки позовної давності продовжились на строк дії карантину, а тому за цими вимогами строк позовної давності не сплинув. Отже, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача штрафні санкції у сумі 323,56 грн., нараховані за невиконання договору № 1453566235. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за щомісячними процентами та заборгованості за відсотками, суд зазначає таке. Кожен із укладених відповідачем кредитний договір має посилання на Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч.ч. 1,2,3,4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-161цс12, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.\~ Умови кредитних договорів, якими встановлена річна процентна ставка у розмірі 57,93% та 638,75% відповідно, є несправедливими для споживача, а нарахування відсотків, що перевищує або дорівнює сумі боргу за основним зобов`язанням, вносить істотний дисбаланс у взаємовідносини сторін на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату процентів у такому розмірі є несправедливими. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі N 640/14229/15 (провадження /№ 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі N 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі N 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Суд вважає, що розмір таких відсотків та щомісячних платежів, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків. Як вбачається з розрахунку (п.4) за договором % 1453566235 нарахована сума 10917,83 грн. є заборгованістю з комісії. Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Що стосується заборгованості за відсотками за договором № 0975741778, позивачем у дотримання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано розрахунку вказаних нарахувань із зазначенням періоду нарахувань (з…… по ……..), суми, на які нараховані вказані відсотки, суми, які сплачені боржником, залишок суми боргу тощо, а отже вказану заборгованість не можна вважати обґрунтованою та доведеною. За вказаних обставин, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного, позовні вимог підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 12594,76 грн. (основна заборгованість, відсотки та штрафні санкції). У решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Судові витрати слід покласти на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial