Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н на підставі її заяви від 26.10.2010 року. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивачем на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.07.2023 року має заборгованість у розмірі 34459,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 28552,54 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5907,02 грн. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати, сплачені при зверненні до суду у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.10.2023 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що з 26.10.2010 року вона вчасно виконувала умови погашення кредиту до 25.02.2022 року. Кошти були зняті з кредитної картки на лікування її сина, який на даний час є особою з інвалідністю та потребує додаткової допомоги. Своєчасно сплачувати кредит не має можливості у зв`язку з тим, що крім пенсії інших виплат не існує. Крім того, отриманої пенсії вистачає лише на харчування та часткове лікування сина. Також посилалася на норми діючого законодавства. Також зазначила, що заборгованість за тілом кредиту складає 26354,68, замість 28552,54 грн., яка зазначена позивачем у розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26.10.2010 року. В зв`язку з тим, що тіло кредиту складає 26354,68 грн., то і заборгованість за простроченими відсотками повинна зменшуватися з 5907,02 грн. на 5452,78 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, але представником надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Позовні вимоги не визнають та простять відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.10.2010 року [PERSON] було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідачем 20.04.2021 року підписано анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг . Підписанням анкети-заяви [PERSON] приєдналася до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в інтернеті в редакції, чинній на дату підписання цього документа, погодилася, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, підтвердила укладення договору про надання банківських послуг, а також підтвердила, що ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та отримала їх примірник шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання. Також підписана відповідачем заява містить угоду про використання простого електронного підпису, відповідно до якої сторони узгодили використання при наданні послуг клієнту простого електронного підпису. Банком на підставі договору надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 30000,00 грн. та видано кредитні картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує. Згідно з наданим банком розрахунком у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2023 року виникла заборгованість у розмірі 34459,56 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 28552,54 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5907,02 грн. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наявність заборгованості відповідача перед банком з повернення тіла кредиту підтверджується розрахунком представника позивача та випискою з особового карткового рахунку відповідача [PERSON] . Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 09.10.2007 року по 19.07.2023 року, відповідач користувалася кредитними коштами за допомогою виданих кредитних карток, частково сплачувала заборгованість за Договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Даний факт не заперечується відповідачем. Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах. Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника. У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими. Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», не довела відсутність заборгованості. У відзиві відповідач зазначає, що заборгованість за тілом кредиту складає 26354,68 грн., замість 28552,54 грн., однак належного розрахунку вказаної суми заборгованості відповідачем не надано. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 17.07.2023 року становить 28552,54 грн., підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача нарахованої суми відсотків в розмірі 5907,02 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У підписаній сторонами анкеті-заяві від 26.10.2010 року та 20.04.2021 року відсутні умови про встановлення процентів за користування кредитом. Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків банк посилався на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем [PERSON] 20.04.2021 року. Разом з тим, зі змісту цього паспорту слідує (розділ 7), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Анкета-заява, яка підписана [PERSON] , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомленим з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Окрім того, в розділі 7 Паспорта зазначено, що датою надання вказаної інформації є 20.04.2021, в цей же день відповідач і підписала Паспорт, а надана інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 05.05.2021, тобто 15 днів. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка зберігає свою чинність всього лише 15 днів з дня укладання кредитного договору, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування щодо нарахування відсотків, враховуючи, що відповідачу нараховувались відсотки і після закінчення строку дії інформації в паспорті споживчого кредиту, тобто після 05.05.2021 і до 31.01.2023. Більше того, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Підпису позичальника не містять і витяг з Тарифів та з Умов про те, що він обізнаний про умови користування певною кредитною картою. Інших доказів існування погоджених сторонами істотних умов Договору від 26.10.2010 року, зокрема, щодо умов та порядку сплати процентів, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідач був ознайомлений, позивач не зазначив. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату та розмір відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. За положеннями ст.634 ЦК України, споживач послуг банку може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений, отже доданий позивачем витяг з Умов, Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не має необхідних ознак письмового договору між сторонами, оскільки суперечить вимогам ст.ст.633, 634, 1055 ЦК України. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, який вид кредитної картки отримав відповідач, а підписана [PERSON] анкета-заява не містить погодження сторонами розміру процентної ставки, правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 5907,02 грн. відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2223,92 грн.

Outcome: partial