Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Представник заявниці звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності [PERSON] [INFO] , атестату № 6060 про закінчення Технічного училища № 4 міста Харкова, виданого 15 липня 1980 року та трудової книжки серії [NUMBER] дата заповнення 28 липня 1980 року, оскільки через зміну прізвища їй враховано у трудовий стаж 8 років 1 місяць 10 днів. В судове засідання заявник не з`явилась, від представника надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив справу слухати без їх участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню виходячи зі слідуючого. В суді встановлено, що 20 липня 2023 року [PERSON] звернулась до Головного управління ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком, проте дану справу для вирішення питання в порядку екстериторіальності розгляду було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві . 27 липня 2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 183450027322 [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу. До страхового стажу було зараховано 8 років 1 місяць та 10 днів. До загального страхового стажу не враховано період навчання згідно атестата № 6060, оскільки відсутні документи про зміну прізвища заявниці та не враховані періоди роботи згідно трудової книжки серії [NUMBER] , оскільки документально не підтверджено зміну всіх прізвищ на титульній сторінці. [PERSON] 15 липня 1980 року закінчила Технічне училище № 4 міста Харкова. Атестат був виданий на ім`я [PERSON] , тобто на дівоче прізвище заявниці, згідно свідоцтва про народження ( а.с.8). Потім заявниця зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , але свідоцтво про шлюб не збереглося. Згідно свідоцтв з фото заявниці з клубу залізничників та про закінчення курсів кравця її прізвище було [PERSON] ( а.с.10-11). Після розірвання шлюбу заявниця знов змінила прізвище на дівоче [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 жовтня 1985 року. Згідно з Витягом щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00040920127 від 10.08.2023 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17 березня 1993 року заявниці знов змінила прізвище на [PERSON] . 08 травня 1993 року заявниця зареєструвала новий шлюб та знов змінила прізвище на [PERSON] , котре в неї залишилось і на даний час, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та паспортом громадянина України. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] на титульній сторінці просліджується черговість зміни прізвища заявниці( а.с.6) Згідно п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що атестату та трудової книжки належать заявниці, а також, що дані факти неможливо встановити іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявниці в реалізації її права на пенсію. При цьому, суд вважає, що заявниця позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved