Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

04 вересня 2023 року представник позивача, адвокат Щербак Тетяна Олександрівна, (надалі також представник позивача, адвокат Щербак Т.О.) звернулась в інтересах позивача [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якому просила розірвати шлюб, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 липня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 925, після розірвання шлюбу просила залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 25). В обґрунтування позову зазначено, що 21 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Вказано, що від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що з квітня 2023 року [PERSON] із відповідачем проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин та ведуть окремий бюджет для кожного. Стосунки між ним напружені, вони мають різні погляди на життя та сімейні відносини. Зазначено, що шлюб між позивачкою та відповідачем є формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативних характер, відсутнє нормальне спілкування. Вказано, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження погляді на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Зазначено, що збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам. Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 27). 24 жовтня 2023 року від адвоката Щербак Т.О. до суду надійшла заява, за змістом якої вона просила дану цивільну справу розглянути за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та не заперечувала проти прийняття заочного рішення (а.с. 29). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 28), про причини неявки [PERSON] не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02 жовтня 2023 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, разом із судовою повісткою про проведення судового засідання, направлялись на зареєстровану адресу відповідача та отримані останнім 07 жовтня 2023 року (а.с. 28). Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк [PERSON] не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке. Судом встановлено,\~що 21\~липня 2007 року\~Центральним відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Полтавського міського\~управління юстиції\~зареєстровано шлюб\~між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що складено актовий запис № 925 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 14 вересня 2010 року серії [NUMBER] (а.с. 10). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, є підстави для розірвання шлюбу. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », із огляду на що, суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, а за подачу вказаного позову [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп., то з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи додані наступні документи: договір про надання правової допомоги № 12-07/2023 від 12 липня 2023 року (а.с. 13-15), акт приймання-передачі до договору № 12-07/2023 від 12 липня 2023 року (а.с. 16), квитанція № 36 від 04 вересня 2023 року на суму 5000 грн (а.с. 17). Згідно з актом приймання-передачі [PERSON] адвокатом Щербак Т.О. надана наступна правнича допомога: підготовка та складення позовної заяви про розірвання шлюбу, що становить 5000 грн. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Европейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Щербак Т.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним із вартістю послуг, визначених актом приймання-передачі, а рівень складності даної справи не вимагає великого обсягу правничої допомоги та значного часу на її надання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 2500 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved