Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

у вересні 2021 року [PERSON] через свого представника - адвоката Невмержицького В.І. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: -визнати удаваним договір дарування частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку, укладений між [PERSON] , [PERSON] (Дарувальники) та [PERSON] (Обдаровуваний), а саме 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 94,1 м2, житловою площею76,3 м2 та власником 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , та 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 94,1 м2, житловою площею 76,3 м2 та власником 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 24.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.В. за реєстровим № 856; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58929541 від 24.04.2021 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності № 42665858 та №42665674; -судові витрати у розмірі 50 908,00 грн.: з них 50 000,00 грн. витрати на правову допомогу; 908,00 грн. судовий збір за подання позовної заяви - покласти на Відповідачів. Свої вимоги мотивував тим, що він та [PERSON] , [PERSON] є співвласниками часткової нерухомої власності, а саме:житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 94,1 м2, житловою площею76,3 м2 та земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , він - у розмірі 1/2 частки вказаного майна, а [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частки кожний. Майно не виділено в натурі. 24.06.2021 року в порушення частини першої статті 362 ЦК України [PERSON] та [PERSON] продали свої 1/4 частки будинку та земельної ділянки [PERSON] , приховавши цей продаж договором дарування аби обійти його переважне право перед іншими особами на купівлю їх часток. Вказав, що [PERSON] не є родичом [PERSON] та [PERSON] . Тому позивач вважав, що договір дарування від 24.06.2021 року підлягає визнанню удаваним на підставі ст. 235 ЦК України. Ухвалою від 14.06.2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 37-38). Ухвалою від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 43-44). Ухвалою від 05.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи (а.с. 200). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мацко М.А. в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю та недоведеністю, врахувавши доводи відзиву, долученого до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які в установленому законом порядку повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, відзиви на позов не подали, про причини неявки не повідомили, з клопотаннями з процесуальних питань не звертались. Третя особа, будучи повідомленою в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надала пояснення щодо позову, в яких вказала на його безпідставність та проведення посвідчення договору дарування у повній відповідності до вимог чинного законодавства, та заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 93-94). Заслухавши позивача, представника відповідача [PERSON] - адвоката Мацко М.А., які не заперечували проти розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.2021 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-1158 державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. на підставі заповіту, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 03.04.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4-6054, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку у спадщині, та його син - [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 145298, виданого Київською міською радою 17.12.2022 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.09.2002 року № 4-9937 (ВАА № 462171). Свідоцтво про право власності на спадщину на 1/2 частку майна, а саме 1/2 частину земельної ділянки видано [PERSON] 28.02.2020 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна, а саме 1/2 частину земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному (а.с. 11, 13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.2021 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-1156 державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. на підставі заповіту, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 03.04.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4-6054, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку у спадщині, та його син - [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] , що належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.2001 року за реєстровим № 4-4463. Свідоцтво про право власності на спадщину на 1/2 частку майна, а саме 1/2 частину житлового будинку видано [PERSON] 28.02.2020 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна, а саме 1/2 частину житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному (а.с. 12, 14). 24.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] (Дарувальники) та [PERSON] (Обдаровуваний) укладено договір дарування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] та 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 856 (а.с. 57-57-66). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (ст. 235 ЦК України). Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 07.09.2016 року в справі № 6-1026цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 24.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] (Дарувальники) та [PERSON] (Обдаровуваний) укладено договір дарування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] та 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:79:323:0034, загальною площею 0,099 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач при зверненні до суду стверджував, що договір дарування було вчинено для приховання договору купівлі-продажу, з метою позбавити його переважного права на купівлю частки майна. Як вбачається з п. п. 14-16 договору дарування Дарувальники та Обдаровуваний у присутності нотаріуса підтверджують дійсність намірів при укладенні договору та стверджують, що: однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не приховує іншого правочину, не має характеру фіктивного та удаваного правочину; укладення договору відповідає їх інтересам; їх волевиявлення за договором є вільним і відповідає внутрішній волі, обставини, які примусили їх укласти цей договір, відсутні; договір підписується ними добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті; вони не обмежені в праві укладати правочини, не визнані в установленому порядку недієздатними повністю або частково, у момент укладання цього договору не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними його суті; вони не є членами сім`ї першого чи другого ступенів споріднення; вони вільно володіють українською мовою, що дозволяє їм правильно розуміти значення, умови та правові наслідки цього договору; проект цього договору складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених ними, та умов, які є обов`язковими, відповідає реальній домовленості сторін, кожним з них прочитаний, зрозумілий і схвалений, вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають; зміст статей законодавства, які зазначені у договорі, сторонам відомі та зрозумілі, нез`ясованих та незрозумілих для них питань немає. Дарувальники та Обдаровуваний підтверджують, що ними подано правдиву інформацію щодо питань, які пов`язані з укладенням цього договору, документи, подані ними, є дійсними, заявлено про всі права та інтереси третіх осіб, яких може стосуватись прямо чи опосередковано посвідчення цього договору. Дарувальникам роз`яснено, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому вони не мають права вимагати від Обдаровуваного вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо зазначеного та на підтвердження оплатності договору дарування позивачем не надано. Таким чином, суд надходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу, та доказів на підтвердження отримання [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] грошових коштів за фактично відчужені частки майна. З огляду на викладене, враховуючи вищевикладені вимоги вказаних норм права та встановивши, що укладаючи спірний договір дарування, сторони договору повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір, позивач не обґрунтував удаваності договору дарування квартири з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, надходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного договору удаваним. Воля сторін договору зафіксована у нотаріально посвідченому договорі дарування та відсутні докази про намір сторін укласти інший договір. Як наслідок, не підлягає задоволенню й вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58929541 від 24.04.2021 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності № 42665858 та №42665674, яка є похідною від вимоги про визнання договору дарування удаваним, для задоволення якої судом обставин не встановлено. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільній власності, з`являється у співвласника при продажі майна, проте в даній справі встановлено, що 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки була подарована відповідно до договору дарування від 24.06.2021 року. Отже, на зазначені правовідносини положення ст. 362 ЦК України не поширюються. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed