Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Держави Україна в особі Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органу прокуратури. Вимоги позову мотивовано тим, що 09 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області з заявою про вчинення громадянином [PERSON] , 1979 року народження, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки останній давав неправдиві свідчення під час досудового слідства та в суді, в наслідок чого вироком апеляційного суду Миколаївської області [PERSON] , визнано винним за ст.ст. 257; 17 ч.1 ст.93 п.п. а, и. і; 17 ч.2 ст.93 п.п. г, е, з, и, і; ст. 93 п.п. г, е. з (всі в редакції кодексу 1960 року); 122 ч.1, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. 09 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 384 КК України, та відкрито кримінальне провадження №12019020020002001. Вказане кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області. 13 вересня 2019 року громадянин [PERSON] в присутності свого захисника - адвоката Заболотної Г.В. надав слідчому зізнавальні письмові пояснення про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. У вказаних поясненнях [PERSON] відобразив, що він дійсно давав неправдиві свідчення відносно [PERSON] по кримінальній справі за якою був засуджений до довічного позбавлення волі. В той же день, 13 вересня 2019 року слідчим СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Йолкіним В.Ю. було залучено [PERSON] у кримінальному провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року в статусі потерпілого. 21 жовтня 2019 року слідчий Йолкін В.Ю. прийняв постанову про визначення місця проведення досудового розслідування кримінального провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року, з яким слід звернутися до старшого групи прокурорів Чернова А.В. у вказаному провадженні для визначення місця проведення досудового розслідування, який не вчинив жодної з дій (без діяв) відносно вищезазначеної постанови слідчого. 26 лютого 2020 року на ім`я прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А.В. подано клопотання про оголошення підозри [PERSON] , за результатами розгляду якого повідомлено про відмову у здійсненні повідомлення про підозру [PERSON] з наданням постанови від 28.02.2020 року про відмову в задоволенні клопотання. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2020 року по справі №127/7117/20 скасована постанова прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А.В. від 28.02.2020 року у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року, якою відмовлено у повідомленні про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Цією же ухвалою встановлено прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернову А.В. тридцяти денний строк з дня отримання копії ухвали для виконання вимог ст.ст. 276-278 КІІК України. Щодо виконання вказаної вище ухвали слідчого судді, листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 12.06.2020 року повідомлено, що ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження. 23 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/16151/20 встановлено процесуальному керівнику у кримінальному провадженні п`ятнадцяти денний строк з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст.ст. 276 - 278 КПК України у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019. Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 22.10.2020 року повідомлено, що 21.09.2020 року Вінницькою місцевою прокуратурою підслідність кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12019020020002001 від 09.09.2019 року визначено за слідчим відділом Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області. Листом від 15.01.2021 року СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області повідомлено, що постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури від 21.09.2020, після закінчення строку досудового розслідування, встановлених п.1 ч.2 ст. 219 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України за СВ Ренійського ВГ1 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. 11.12.2020 року кримінальне провадження закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. 01 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/1268/21 скасовано постанову від 11.12.2020 року про закриття кримінального провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року. В подальшому, 17 травня 2021 року кримінальне провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року закрито у зв`язку зі спливом строку досудового розслідування. 21 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10670/21 відмовлено у задоволенні вищезазначеної скарги про скасування вищезазначеної постанови, оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття вказаного кримінального провадження на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного. ст. 219 КПК України. Таким чином, у даному випадку кримінальне провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року остаточно закрито не за відсутності в діях громадянина [PERSON] кримінального правопорушення, а у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування даного провадження. Тобто, досудове розслідування у кримінальному провадженні року проведено не повністю, без всебічного та неупередженого досудового розслідування, внаслідок чого Вінницькою місцевою прокуратурою Вінницькою області не дотримано розумні строки під час досудового розслідування кримінального провадження, адже відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України, саме на прокурора покладається обов`язок слідкувати за дотриманням строків, що призвело до закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування та без притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, яка, надала органу досудового розслідування зізнавальні покази в присутності захисника. [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги позову про стягнення моральної шкоди зазначає, що аналізуючи ступінь негативного виливу на його життя та свідомість, як факту вказаної бездіяльності відповідача, що негативно вплинуло на стан здоров`я, понесення моральних страждань через неможливість тривалого відновлення своїх прав та можливість звільнення від відбування покарання в майбутньому, вважає, що належний розмір відшкодування моральної шкоди становить 750\~000 грн. Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи вимогу позову про стягнення моральної шкоди зазначає, що орган прокуратури, на який покладається один з основних обов`язків нагляд за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, на відміну від останніх, самоусунувся. Бездіяльність органів прокуратури призвела до неможливості дати [PERSON] надію на звільнення її чоловіка [PERSON] від тримання під вартою в майбутньому та неможливість возз`єднання сім`ї. Таким чином, негативний вплив на життя позивача [PERSON] та усвідомлення такої грубої бездіяльності співробітників прокуратури, які знехтували всі цінності, призвели до зневіри до правоохоронних органів, нею понесені моральні страждання через неможливість тривалого відновлення прав її чоловіка, оскільки також хвилюється за його життя, здоров`я та долю, прийшла до висновку, що належний їй розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку складає 500 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. З підстав наведених вище, позивачі звернулись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2022 року розгляд даної справи визначено судді Борисюк І.Е. (т. 1 а.с. 17). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2022 року (суддя Борисюк І.Е.) позовну заяву повернуто позивачам (т. 1 а.с. 18). Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2022 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 серпня 2022 року скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1 а.с. 44, 45). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року (суддя Борисюк І.Е.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 301-303). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року (суддя Борисюк І.Е.) задоволено заяву представника позивачів - адвоката Новака Д.М. про відвід судді Борисюк І.Е. в цивільній справі № 127/17413/22. Справу передано до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для визначення іншого судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд даної справи визначено судді Гуменюку К.П. (т. 2 а.с. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2022 року цивільну справу прийнято до свого провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 2). Від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права чи інтереси позивачів. Шкода, про стягнення якої просять позивачі, не пов`язана з діями чи бездіяльністю ДКСУ чи її посадових або службових осіб при виконанні покладених на них повноважень (т.2 а.с. 40-42). Від представника позивачів адвоката Новака Д.М. надійшла відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України, у якому представник зазначає про те, що розпорядником коштів є Державне казначейство України, то саме даний орган повертає сплачені кошти з відповідного рахунку внаслідок невиправданого затягування правоохоронними органами розслідування кримінального провадження у зв`язку з невиконанням та/або порушенням вимог кримінального процесуального закону (т.2 а.с. 60-63). На адресу суду від відповідача Вінницької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому представником зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки не надано доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди відповідачами, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів (т.2 а.с. 65-87). На адресу суду від представника позивачів адвоката Новака Д.М. надійшла відповідь на відзив відповідача Вінницької обласної прокуратури, у якій представник підтримав вимоги позовної заяви та просив суд їх задовільнити (т.2 а.с. 109-115). Ухвалою суду від 01 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 128). В ході судового розгляду позивач [PERSON] (в режимі відеоконференції) вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі просив суд їх задовільнити. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що її інтереси буде представляти адвокат Новак Д.М., з яким узгоджена правова позиція (т.2 а.с. 22). У вступному слові представник позивачів адвокат Новак Д.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовільнити. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури Колівошко С.М. у вступному слові вимоги позовної заяви не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, однак в ході розгляду справи представник [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні. Судом, за клопотанням представника позивачів, у якості свідка був допитаний [PERSON] , який суду повідомив, що ним дійсно, у вересні 2019 року, в присутності свого захисника надано слідчому письмові пояснення про неправдивість свідчень, які ним були надані під час досудового слідства та в суді відносно [PERSON] . Суд, вислухавши позивача [PERSON] , представника позивачів, представників відповідачів, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області з заявою про вчинення громадянином [PERSON] , 1979 року народження кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки останній давав неправдиві свідчення під час досудового слідства та в суді (т.1 а.с. 84). 09 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 384 КК України та відкрито кримінальне провадження №12019020020002001 (т.1 а.с. 85). Вказане кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області. 13 вересня 2019 року громадянин [PERSON] в присутності свого захисника - адвоката Заболотної Г.В. надав слідчому письмові пояснення, щодо обставин, при яких ним надавались покази у якості свідка, під час досудового слідства та в суді відносно [PERSON] (т.1 а.с. 234). 13 вересня 2019 року слідчим СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Йолкіним В.Ю. було залучено [PERSON] у кримінальному провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року в статусі потерпілого та допитано останнього у якості даного процесуального статусу (т.1 а.с. 236, 237). 21 жовтня 2019 року слідчий виніс постанову, згідно з якою звернувся до старшого групи прокурорів Чернова А.В. у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року для визначення місця проведення досудового розслідування (т.1 а.с. 238, 239). 11 лютого 2020 року [PERSON] особисто звертався до керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області із заявою, в якій просив вжити заходів реагування для захисту його прав та інтересів (т. 1 а.с. 240). 26 лютого 2020 року [PERSON] на ім`я прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А.В. подано клопотання про оголошення підозри [PERSON] (т. 1 а.с. 242). Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 02 березня 2020 року за підписом прокурора Чернова А.В. повідомлено про відмову у здійсненні повідомлення про підозру [PERSON] з наданням постанови від 28 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання (т.1 а.с. 242, 243). 19 березня 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся з адвокатським запитом до слідчого СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області Йолкіна В.Ю. щодо стадії розслідування кримінального провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року (т.1 а.с. 244). Відповіддю від 20 березня 2020 року на вищезазначений адвокатський запит слідчим повідомлено про складання ним проекту підозри [PERSON] , скерованого на погодження до Вінницької місцевої прокуратори. Проект підозри з матеріалами кримінального провадження направлявся процесуальному керівнику нарочно в лютому 2020 року. Матеріали кримінального провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року в період часу з 09.09.2019 року по 29.02.2020 року неодноразово витребувалися процесуальним керівником. Проект підозри разом з матеріалами кримінального провадження були повернуті процесуальним керівником в березня 2020 року (т. 1 а.с. 245). 26 березня 2020 року слідчому судді Вінницького міського суду Вінницької області подана скарга, у відповідності до ст. 303 КПК України, про скасування постанови прокурора Чернова А.В. від 28 лютого 2020 року про відмову у повідомленні про підозру [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року по справі №127/7117/20 вказана вище скарга була задоволена. Скасовано постанова прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А.В. від 28 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року, якою відмовлено у повідомленні про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Цією ж ухвалою встановлено прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернову А.В. тридцяти денний строк з дня отримання копії ухвали для виконання вимог ст.сг. 276-278 КІІК України у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року (т.1 а.с. 248, 249). Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 12 червня 2020 року №32-174-20 за підписом першого заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури Панченко В. повідомлено, що зазначена вище ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с. 252). На адвокатський запит представника [PERSON] адвоката Новака Д.М. (т.1 а.с. 254) листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 26 червня 2020 року повідомлено, що зазначена вище ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с. 254). 28 липня 2020 року представник [PERSON] адвокат Новак Д.М. звернувся з клопотанням, у відповідності до ст. 114 КПК України, до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про встановлення процесуальному керівнику у кримінальному провадженні - прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області п`ятнадцяти денний строк з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст.ст. 276-278 КПК України у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року (т.1 а.с. 256, 257). 23 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/16151/20 вищезазначене клопотання задоволено та встановлено процесуальному керівнику у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року - прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області п`ятнадцяти денний строк з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст.ст. 276 - 278 КПК України у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року (т.1 а.с. 260). 23 вересня 2020 року представником [PERSON] адвокатом Новаком Д.М. вказана вище ухвала слідчого судді, шляхом поштового направлення з описом вкладеного, направлена керівнику Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області (т.1 а.с. 261, 262). Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 22 жовтня 2020 року представника [PERSON] адвоката Новака Д.М. повідомлено про те, що 21 вересня 2020 року Вінницькою місцевою прокуратурою підслідність кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12019020020002001 від 09.09.2019 року визначено за слідчим відділом Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області (т.1 а.с. 263). На запит представника [PERSON] адвоката Новака Д.М. листом від 15 січня 2021 року Ренійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області повідомлено, що постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури від 21 вересня 2020 року, після закінчення строку досудового розслідування, встановлених п.1 ч.2 ст. 219 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.384 КК України за СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (т.1 а.с. 265). Одночасно із відповіддю, представнику Манойлова В.М. надіслано копію постанови про закриття зазначеного кримінального провадження від 11 грудня 2020 року, винесена заступником начальника СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевою О.В., зі змісту якої вбачається, що кримінальне провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року закрито у зв`язку із спливом строку досудового розслідування (т.1 а.с. 266). 01 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/1268/21 скасовано постанову від 11 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року (копія відповідної ухвали додається). Постановою старшого слідчого ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевої О.В. від 17 травня 2021 року кримінальне провадження №12019020020002001 від 09.09.2019 року закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України (т.1 а.с. 283). 21 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/10670/21 (т.1 а.с. 286-288), залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2022 року (т.1 а.с. 291), відмовлено у задоволенні скарги адвоката Новак Д.М. на постанову заступника начальника СВ №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевої О.В. від 17 травня 2021 року про закриття кримінального провадження №12019020020002001 від 09 вересня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 2 частини 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами встановленими ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд звертає увагу, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю правовідносин, необхідністю докладання тривалого часу на спонукання органів досудового розслідування на вчинення необхідних процесуальних дій, підрив репутації державних інституцій тощо. Отже, надмірна тривалість кримінального провадження, призвели до правової невизначеності у вказаних правовідносинах та необхідності докладання додаткових зусиль з боку позивача спрямованих на захист його порушених прав, але які не мали наслідків завдання йому моральної шкоди, з огляду на наступне. Так, позивач, як учасник кримінального провадження, звертався до судів та слідчих суддів в порядку ст. 220, ст. 303 КПК України, оскаржив проведення неякісного та неповного досудового слідства через бездіяльність органів прокуратури за порушеними ним клопотаннями, що вимагало від нього зусиль та витрачання часу, проте без доведення завдання йому від таких дій моральних страждань. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Посадові особи відповідача при здійсненні своїх повноважень повинні діяти у відповідності до Конституції України та Законів України, з дотриманням відповідних процесуальних строків, уникаючи прийняття неправомірних рішень, виходячи лише з тих міркувань, що позивач не позбавлений права їх оскаржити у встановленому законом порядку, оскільки саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а прийняття неправомірних рішень у кримінальному провадженні саме по собі свідчить про порушення прав позивача та викликає розчарування у державних інституціях, що викликає негативні емоції, що можуть досягати рівня моральних страждань. Суд звертає увагу на те, що позивачі заявили позовні вимоги щодо завдання їм моральної шкоди внаслідок неналежної процесуальної діяльності відповідача при проведенні досудового розслідування, що призвело до порушення розумних строків, і як наслідок, закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження№ 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, позивач особисто та через представника використовував свої законні права у кримінальному провадженні, реалізуючи їх також шляхом звернення до слідчих суддів в порядку ст. 220, ст. 303 КПК України, оскаржив проведення неякісного та неповного досудового слідства через бездіяльність органів прокуратури за порушеними ним клопотаннями, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора. За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди. Сам факт звернення позивача до слідчого, посадових осіб прокуратури та задоволення слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі№ 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20). Із показів свідка [PERSON] судом встановлено, що ним дійсно надавались слідчому письмові пояснення в кримінальному провадженні №12019020020002001 від 09.09.2019 р., що також підтверджується їх копією в матеріалах цивільної справи (т.1 а.с. 234). Однак, враховуючи те, що розгляд даної справи здійснюється за правилами цивільного судочинства, судом не надається оцінка показам свідка [PERSON] , в яких останній повідомляв обставини надання ним показів у якості свідка під час досудового слідства та в суді відносно [PERSON] , оскільки така оцінка можлива за правилами встановленими КПК України. Таким чином, в ході розгляду даної справи позивачами не доведено належними та допустимим доказами факту завдання моральної шкоди, наявності такої шкоди та можливого причинного зв`язку між шкодою та тривалістю досудового розслідування, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed