Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до 1/8 від усіх видів його заробітку щомісяця. Також позивач просив суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги мотивовані тим, що21 лютого 2020 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 754/2164/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2020 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. 11 квітня 2017 року Гребінківським районним судом Полтавської області ухвалено рішення у справі № 528/927/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.10.2016 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що при народженні дітей від різних матерів діти мають рівні права на отримання аліментів. Сумарно такі аліменти складають 33% від усіх видів доходу платника аліментів та діляться порівну на двох дітей, тобто по 16,5% на кожну дитину. Додатково позивач повідомляє, що звернувся в Гребінківський районний суд Полтавської області з аналогічним позовом до [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 23.05.2023 відповідачкою подано заяву про розгляд справи «без/за» її присутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року зобов`язано позивача у справі - [PERSON] надати належним чином засвідчені копії: судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у справі № 754/2164/20 та рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2017 року у справі № 528/927/16-ц. Витребувано від Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області інформацію про всі доходи та утримані податки [PERSON] , за період з 21.02.2020 по дату надання інформації. Явку відповідача [PERSON] у підготовче засідання визнано обов`язковою. 11.07.2023 від відповідачки надійшла заява, в якій вона просить подану нею заяву про задоволенння позовних вимог від 23.05.2023 не враховувати, оскільки така заява прорушує права її малолітньої дочки. Відповідачка вказала, що позовних вимог не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. 26.07.2023 від Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області надійшла витребувана судом інформація. Ухвалою суду від 05.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 19.10.2023 сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, суд враховує, що і позивач, і відповідачка просили проводити розгляд за їх відсутності (а.с. 2, 11). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 11 квітня 2017 року Гребінківським районним судом Полтавської області ухвалено рішення у справі № 528/927/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.10.2016 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. 21 лютого 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ у справі № 754/2164/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2020 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Позивачем до матеріалів справи додано знеособлені копії вказаних судових рішень. Відповідно до довідки № 658 від 05.10.2022 позивач з 13.03.2022 перебуває на військовій службі. З відповіді на запит № 2201-2023-0001653 за період з І кварталу 2020 року по І квартал 2023 року, наданої Головним управлінням Державної податкової служби у Хмельницькій області, вбачається, що в період з ІІ кварталу 2021 року по І квартал 2023 року відсутня інформація про доходи позивача. Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, вказана норма закону визначає такі самостійні підстави для зміни розміру аліментів: 1) зміна матеріального стану; 2) зміна сімейного стану; 3) погіршення чи поліпшення здоров`я; 4) інші передбачені законом підстави. Встановлення наявності будь-якої з цих обставин є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодних доказів, які б вказували на зміну матеріального стану, зміну сімейного стану або погіршення чи поліпшення здоров`я позивача матеріали справи не містять. Враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі, який встановлений рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. З огляду на зазначене, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed