Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до відповідача , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 23.01.2007 року у розмірі\~58317,95 грн., та судовий збір в сумі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.01.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем укладено договір, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору, відповідач зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості,\~проценти за\~користування кредитом.У\~порушення умов\~кредитного договору\~ про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідач станом на 13.06.2023 року має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48139,61 грн. , заборгованість за відсотками у розмірі 9998,34 грн. Ухвалою судді від 02 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18\~вересня 2023\~ року\~до суду\~від представника\~відповідача \~надійшов \~відзив на\~позовну \~заяву,\~в якій\~ \~він \~ просив\~відмовити у\~ \~задоволенні \~ позовних\~вимог \~ \~посилаючись \~на те,\~ що\~ в\~заяві №\~б/н\~від 23.01.2007\~року,\~підписаній сторонами,\~відсутні умови\~договору про\~узгодження процентної\~ставки за\~кредитом.\~Доводи позивача,\~наведені ним\~в позовній\~заяві та\~в розрахунку\~позовних вимог\~про узгодження\~між сторонами\~договору розміру\~процентної ставки,\~документально не\~підтверджені.\~Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~в тому\~числі їх\~розмір і\~порядок нарахування,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості,\~посилався на\~Витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Універсальна» «Універсальна\~Голд» та\~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку\~як невід`ємні\~частини спірного\~договору.\~При цьому,\~матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~ці Витяг\~з Тарифів\~та Витяг\~з Умов\~розумів відповідач\~та ознайомився\~та погодився\~з ними,\~підписуючи заяву\~від 23.01.2007\~року,\~а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема щодо\~сплати процентів,\~та,\~зокрема,\~саме у\~зазначеному в\~цих документах,\~що додані\~банком до\~позовної заяви,\~розмірі та\~порядку нарахування.\~Роздруківка із\~сайту позивача\~належним доказом\~бути не\~може,\~оскільки цей\~доказ повністю\~залежить від\~волевиявлення і\~дій однієї\~сторони (банку),\~яка може\~вносити і\~вносить відповідні\~зміни в\~умови та\~правила споживчого\~кредитування. За таких\~обставин та\~без наданих\~підтверджень про\~конкретні запропоновані\~відповідачу Умови\~та правила\~банківських послуг,\~відсутність у\~анкеті-заяві\~домовленості сторін\~про сплату\~пені та\~штрафів за\~несвоєчасне погашення\~кредиту,\~надані банком\~Витяг з\~Тарифів та\~Витяг з\~Умов не\~можуть розцінюватися\~як стандартна\~(типова)\~форма,\~що встановлена\~до укладеного\~із відповідачем\~кредитного договору,\~оскільки достовірно\~не підтверджують\~вказаних обставин. В розрахунку,\~на який\~посилається позивач\~як на\~підставу позову\~і який\~не містить\~відомостей про\~номер відкритого\~рахунку за\~даним договором\~суду не\~було надано,\~що на\~переконання Відповідача\~позбавляє суд\~можливості вирішити\~питання щодо\~можливості стягнення\~з відповідача\~фактично отриманих\~та використаних\~позичальником коштів.\~Надані позивачем\~документи,\~що містяться\~в матеріалах\~справи,\~не визнаються\~відповідачем,\~а в\~матеріалах справи\~відсутні будь-які\~інші належні\~та допустимі\~докази,\~які підтверджують\~суму наданого\~відповідачу кредитного\~ліміту та\~розмір його\~заборгованості перед\~банком за\~договором №\~б/н.,\~на який\~посилається позивач. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Представник відповідача зазначив, що позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також, відповідно, і користування ними, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про їх стягнення. 05 жовтня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив , в якій він зазначив, що з копії анкети заяви від 23.01.2007 року відповідач висловив згоду про укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він згоден , що заява від 27.01.2007 року , разом з пам`яткою клієнта , Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг . Він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку ,які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги умов та правила надання банківських послуг , а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті «Приватбанку». З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається , що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи з 03.02.2007 року , таким чином виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості , є належними та допустимими доказами у справі . Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований , контррозрахунок не наданий , судово економічні експертизи по справі не призначалися. Крім того , банківська виписка по рахунку має статус первинного документу , що підтверджено Переліком типових документів , затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року №578/5 . У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 21.01.2007 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно Анкети-заяви відповідач висловив свою згоду на те, що Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до умов договору відповідач отримав кредит, який в подальшому було збільшено до 50 000 ,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Відповідно до\~розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 13.06.2023 року за договором відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48139,61 грн. , заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 9998,34 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23.01.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені позивачем Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції. Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку і не може бути доказом наявності цієї заборгованості , суд не приймає до уваги , оскільки ,як вбачається з виписки за договором №б/н від 23.01.2007 року за період з 10.01.2007 року по 26.06.2023 року відповідач [PERSON] користувався кредитним рахунком з 03.02.2007 року , та періодично погашав суму заборгованості за договором , що підтверджується розрахунком заборгованості . Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48139,61 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial