Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

17.07.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Яводчак О.В. звернувся в суд з позовною заявою до ПрАТ «Півн.ГЗК» про стягнення невиплаченої заробітної плати у виді одноразової допомоги при звільненні в розмірі 2667,72грн. В обґрунтування зазначає, що позивач працював на підприємстві у відповідача більше 35 років: з 29.06.1970р. по 10.12.2008р. за різними професіями, а саме: учнем токаря 3-го розряду блоку центрально-ремонтних мех. майстерень, токарем 3-го розряду блоку центрально-ремонтних мех. майстерень, дробильником 4-го розряду дільниці дробіння та підготовки шах. В цеху оком кування та випалення, монтером колій на відкритих гірничих роботах, монтером колій аварійно-відновлювального поїзду 5-го розряду та сторожем служби механізації колійних робіт. 10.12.2008 р. був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Лише зараз позивач дізнався, що має право відповідно до Галузевої угоди гірничо-металургіййного комплексу України на 2007-2008 рік на одноразову (вихідну) допомогу при звільненні, оскільки пропрацював у відповідача більше 20 років і був звільнений у зв`язку із виходом на пенсію за власним бажанням. Ухвалою від 19.09.2023 року у справі відкрито провадження і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, в тексті якого представник відповідача просить відмовити в позові. Зазначає, що 10.12.2008 позивач звільнився з роботи за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Вважає, що позивачем не вірно встановлено обов`язок відповідача виплачувати повторно допомогу при виході на пенсію згідно Галузевої угоди, оскільки така допомога при виході на пенсію була виплачена позивачу згідно норм Колективного договору, тобто на думку представника відповідача заявлено необґрунтовані позовні вимоги до ПрАТ «Півн.ГЗК». Представник відповідача також звертає увагу суду, що дана виплата не належить до категорії заробітної плати. Позивач повинен був звернутись з вимогою про відшкдуваня моральної шкоди у тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, однак звернувся із пропуском такого строку більш ніж на 10 років та не просив про його поновлення (а.с.42-69). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 29.06.1970 по 10.12.2008 працював на «Північному гірничо-збагачувальному комбінаті», правонаступником якого є відповідач, на різних посадах, а саме: учнем токаря 3-го розряду блоку центрально-ремонтних мех. майстерень, токарем 3-го розряду блоку центрально-ремонтних мех. майстерень, дробильником 4-го розряду дільниці дробіння та підготовки шах. В цеху оком кування та випалення, монтером колій на відкритих гірничих роботах, монтером колій аварійно-відновлювального поїзду 5-го розряду та сторожем служби механізації колійних робіт, що підтверджується записами №№1-22 у його трудовій книжці. 10.12.2008 позивач звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.13-16). Відповідно до довідки ПрАТ «ПівнГЗК» № 337 від 05.07.2023 року, за період листопад 2008 року гудень 2008 року: середньогодинна заробітна плата позивача становила\~5,23 грн., а середньомісячна 896,94 грн. (а.с.56). Відповідно до довідки ПрАТ «ПівнГЗК» № 336 від 05.07.2023 року, за період жовтень 2008 року листопад 2008 року: середньогодинна заробітна плата позивача становила\~5,17 грн., а середньомісячна 889,24 грн. (а.с.66). Як слідує з п.6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, зобов`язання роботодавця виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від безперервного стажу роботи на комбінаті: 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати працівника (а.с.24). Згідно зі\~ст. 97 Кодексу законів про працю України,\~форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральною та Галузевими (регіональними) угодами. Як встановлено судом, [PERSON] відпрацював на підприємстві відповідача гірничо-металургійного комплексу більше 30 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію 10.12.2008. [PERSON] було нараховано та виплачено одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі 3-місячної середньої заробітної плати із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 2826,75грн., що підтверджується копією розрахункового листа за січень 2009 року, який додано до відзиву (а.с.64,69), та дещо перевищує навіть суму заявлену до стягнення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач належних та допустимих доказів порушення його прав суду не надав, так як одноразова допомога при звільненні йому виплачена. Враховуючи аналіз викладених норм права, також не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, суд вважає необхідним в задоволенні позову [PERSON] відмовити. На підставі ст.ст.47, 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed