Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

10.08.2023 позивач - виконувач обов`язків керівника Дрогобицької окружної прокуратури Кінаш М.М., в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої кошти, витрачені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] на користь Дрогобицької міської радиу розмірі 26700 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 11.04.2023 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з її примиренням з потерпілою [PERSON] , цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений прокурором залишений без розгляду. Потерпілим від кримінального правопорушення вчиненого [PERSON] , є [PERSON] , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради з 24.01.2023 по 09.02.2023 тобто 25 ліжко/днів. Вартість лікування [PERSON] у відділенні КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради становить 26 700,00 гривень. У добровільному порядку вказані кошти позивачем не відшкодовано. Зазначає, що Дрогобицька міська рада є засновником КНП «Дрогобицька міська лікарня №1", якою проводилось лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення вчиненого [PERSON] . Однак, на запит окружної прокуратури відділ охорони здоров`я Дрогобицької міської ради, а також виконавчий комітет Дрогобицької міської ради повідомили, що не вживали самостійно будь-яких заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення з винної особи коштів до бюджету, та не планують вживати, що в свою чергу підтверджує факт неналежного здійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Звертає увагу суду на те, що ненадходження коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] до бюджету порушує інтереси держави, оскільки відбувається недофінансування бюджетних установ, організацій, соціальних програм, що створює загрозу стабільності соціальної політики держави, що і дає підстави прокурору для звернення до суду для захисту державних інтересів у зв`язку з тим. Просить позов задоволити. 10.08.2023 отримано відповідь №180190 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою від 10.08.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику), сторін - 12.09.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Крім того, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України). Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідачем 31.08.2023 подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого іншим учасникам справи, в якому відповідач позову не визнає з ти х підстав, що прокурором необґрунтовано підстав для звернення д осуду з даним позовом. До позову не додано доказів понесення витрат на лікування потерпілого, в той же час, усі медикаменти та витрати, пов`язані з лікуванням [PERSON] в медичному закладі понесла вона - позивачка. 12.09.2023 розгляд справ відкладено на 28.09.2023 у зв`язку з надходженням відповіді на відзив для надання можливості відповідачу подати заперечення. 28.09.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з тим, що станом на 28.09.2023 відповідачем не було отримано відповіді на відзив. Станом на 19.10.2023 заперечень від відповідача на відповідь на відзив не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що Дрогобицькою окружною прокуратурою здійснювалося підтримання публічного обвинувачення у кримінальному проваджені внесеному 25.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202314114000028за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України відносно [PERSON] . Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 11.04.2023 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з її примирення з потерпілою [PERSON] , цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений прокурором залишений без розгляду. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 3 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п.4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до публічно оприлюдненого рішення Дрогобицької міської ради №1319 сесії ради «Про бюджету Дрогобицької міської територіальної громади на 2023 рік» встановлено, що на 2023 рік відповідно до статті 55 Бюджетного кодексу України захищеними видатками бюджету Дрогобицької міської територіальної громади видатки загального фонду на оплату праці працівників бюджетних установ, а також придбання медикаментів та перев`язувальних матеріалів, з чого слід зробити висновок, що витрачені кошти закладом охорони здоров`я використовуються на вказані вище потреби. Крім того в статуті КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» у пункті 7.1.6. зазначено, що організовувати свою діяльність щодо забезпечення виконання договору про надання медичної допомоги та медичних послуг за рахунок коштів місцевого бюджету та виконання інших укладених договорів. Також відповідно до пункту 10.3 статуту джерелами формування майна підприємств є: - кошти отримані за договором з НСЗУ, - комунальне майно;- кошти та інше майно, одержані від надання медичної допомоги та медичних послуг Підприємства;- кошти місцевого бюджету в частині медичної субвенції та додаткові у разі необхідності;- цільові кошти; - кредити банків;- безоплатні або благодійні внески, гранти, дарунки, пожертвування організацій і фізичних осіб; - інші джерела, не заборонені законом. Разом з тим, орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Дрогобицька міська рада, оскільки КНП «Дрогобицька міська лікарня № 1» відділу охорони здоров`я виконавчих органів Дрогобицької міської ради є її комунальним підприємством. Отже, доводи відповідача про те, що Дрогобицька міська рада не є отримувачем коштів у відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення є надуманими. Так, згідно довідки КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради з 24.01.2023 по 09.02.2023 тобто 25 ліжко/днів. Вартість лікування [PERSON] у відділенні КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради становить 26700,00 гривень. Що стосується доводів відповідача про відсутність у прокурора підстав для пред`явлення даного позову, суд виходить з того, що статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Поряд з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду України у справі № 912/2385/18, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зробила правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п. 37 Постанови). Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п.40 Постанови). Аналогічні правові висновки зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18. На виконання вказаних вимог прокурор звертався із запитами на адресу позивача про те, чи вживаються уповноваженими органами заходи щодо Відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів. Відповідно до повідомлення №1186 від 24.07.2023 КНП "Дрогобицька міська лікарня №1" Дрогобицької міської ради та згідно повідомлення №3-35/4131 від 27.07.2023 Дрогобицької міської ради, витрати на лікування потерпілої [PERSON] відшкодовані не були і ні радою, ні закладом охорони здоров`я не подавалось та не буде подаватись самостійно позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та заклад охорони здоров`я просить керівника Дрогобицької окружної прокуратури вжити заходів представницького характеру шляхом пред`явлення позову про стягнення коштів за стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] (а.с. 14). За таких обставин суд доходить до висновку, що прокурор звернувся до органу місцевого самоврядування - Дрогобицької міської ради та закладу охорони здоров`я (а.с. 9), на що отримав відповіді про відсутність реагування на відшкодування шкоди та відсутність наміру у Відділу охорони здоров`я Дрогобицької міської ради, Дрогобицької міської ради та КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» подавати такий позов. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Незвернення Позивача до суду свідчить про неналежний та неефективний спосіб захисту порушених інтересів держави уповноваженим органом та є правовою підставою для звернення прокуратури до суду з позовом. Таким чином, Дрогобицька міська рада не пред`явила позов про стягнення збитків, як ефективний спосіб захисту порушених прав, з приводу розірвання стягнення коштів, що свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень протягом розумного строку, як про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Окрім цього, що стосується «розумності строку», про які зазначається в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 слід зазначити, що такі строки слід рахувати з моменту коли компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Звернення окружної прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - відшкодування витрат за лікування потерпілого від кримінального правопорушення, яке вчинив Відповідач. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Статтею 90 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на фінансування лікарні (КНП «Дрогобицька міська лікарня № 1» Дрогобицької міської ради) здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладу охорони здоров`я. Вказані обставини свідчать про порушення інтересів держави та наявність підстав для представництва вказаних інтересів органами прокуратури. Отже, доводи відповідача щодо відсутності повноважень у прокурора на пред`явлення даного позову є безпідставними. Як зазначено вище, КНП «Дрогобицька міська лікарня №1», яким проводилось лікування потерпілої [PERSON] від дій відповідача [PERSON] , перебуває у комунальній власності та фінансується з Дрогобицької міської ради Львівської області, яка є його засновником. Враховуючи вищенаведене, кошти в сумі 26 700,00грн підлягають до зарахування на користь Дрогобицької міської ради. При цьому посилання відповідача на придбання ліків потерпілій у час її перебування в медичному закладі не спростовує висновків суду про наявність підстав для відшкодування витрат, які понесені закладом охорони здоров`я, оскільки, як вказано вище, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн. Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved