Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У березні 2019 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] в якій позивач просив суд визнати недійсним договір про споживчий кредит №8945 від 19.10.2018 та вирішити питання розподілу судових витрат. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що між ним та відповідачем, 19.10.2018, було укладено кредитний договір №8945 за умовами якого ним було отримано кредит у розмірі 6 250,00 грн. строком на 7 місяців. З огляду на те, що вищезазначений кредитний договір містить умови, які є несправедливими і такими, що суперечать принципу розумності та справедливості, що знаходить своє відображення у необхідності сплати штрафу та процентів розмір яких є непропорційно великим, а також враховуючи відсутність відповідальності кредитора перед позичальником, [PERSON] вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» було надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так, відповідачем зазначено, що недійсність правочину в цілому не може бути наслідком не відповідності окремої його частини приписам ЗУ «Про захист прав споживачів». Також відповідачем зазначено про те, що всі умови кредитування були погоджені сторонами про що свідчать підписи сторін у договорі та отримання позичальником коштів. Позивачем було надано відповідь на відзив доводи викладені в якому є аналогічними до змісту позовної заяви також акцентовано увагу на тому, що графік платежів не містить даних щодо орієнтовної вартості кредиту, а визначений договором розмір відсотків не відповідає розміру відсотків зазначених у графіку платежів. Відповідачем ТОВ ФК «Кредіплюс» було надано заперечення на відповідь на відзив, доводи викладені в якому зводяться до спростування доводів позивача. Так, останнім зазначено, що розмір відсотків зазначений у графіку відповідає розміру відсотків визначеному договором, на підтвердження чого наведено розрахунок. Відповідачем ТОВ «ФК «Кредіплюс» у червні 2019 року було подано зустрічну позовну заяву, в якій просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №8945 у розмірі 14 576,58 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що між ним та [PERSON] , 19.10.2018, було укладено кредитний договір №8945 за умовами якого товариством було надано останньому кредит у розмірі 6 250,00 грн. строком на 7 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 320% річних. Також вказаним договором визначено порядок нарахування санкцій у разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань. З огляду на те, що [PERSON] не виконано вищезазначені умови кредитного договору, а саме - не повернуто кредитні кошти у строк та на умовах ним встановлених, ТОВ «ФК «Кредіплюс», вважало за необхідне звернутися до суду з даним позовом про стягнення суми боргу розмір якого, станом на червень 2019 року становить 14 576,58 грн. та складається з: 5 715,70 грн. - тіло кредиту; 6 507, 04 грн. - відсотки; 1 251,42 грн. - пені (884,03 грн.); 320% річних (п.3.1.2 Договору) - 1 251,42 грн. (1 102,42 грн.). Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 19.03.2019 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2019 вирішено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні. У зв`язку із відстороненням судді Женеску Е.В. від здійснення правосуддя, справу було передано судді Яковлеву Д.О., яким за ухвалою від 27.03.2020 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.06.2020 прийнято зустрічний позов ТОВ «ФК «Кредіплюс» до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , об`єднавши їх в одне провадження. У зв`язку із відстороненням судді Яковлева Д.О. від здійснення правосуддя, справу було передано судді Куцеволу В.В. яким за ухвалою від 09.07.2021 її було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання, сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення не з`явилися. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від представника ТОВ «ФК «Кредіплюс» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Через це суд, спираючись на норми ст. 247 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до копії договору про споживчій кредит №8945 від 19.10.2018 сторонами якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 6 250,00 грн. на споживчі потреби строком на 7 місяців (5 000, 00 грн. - перераховано на поточний рахунок позичальника, а 1 250, 00 грн. - ТОВ «СК «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів). Так, вказаним договором також визначено: -пунктом 3.1.2 - за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 320,00% річних від суми кредиту, у розрахунку 26,67%; процентна ставка - фіксована (III окремі умови договору); -пункт 3.3 - загальна вартість кредиту становить 14 423,71 грн.; -пункт 3.4 - сплата суми кредиту та процентів здійснюється 1 раз на місяць відповідно до графіку платежів; -розділ IV - перелік права та обов`язки сторін, в тому числі кредитодавця; -пунктом 5.1 - якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати належної сплати позичальник зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі 100,00 грн., а починаючи з 7-го дня 10,00 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15% суми простроченого платежу (ІV відповідальність за порушення умов договору); -пункт 5.2 - строк нарахування пені не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50% від суми наданого кредиту; -пункт 5.3 - у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання позичальника у повному обсязі, сплачена позичальником сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка у вигляді штрафу та/або пені та інші платежі відповідно до договору про споживчій кредит. Відповідно до копії графіку платежів, за договором №8945, повинно бути внесено 7 платежів, розмір кожного з яких становить 2 060,53 грн. На підтвердження здійснення часткової сплати заборгованості за договором №8945, позивачем надано наступні копії дублікатів квитанцій (код квитанції): №№1434-3447-9646-7201 (05.12.2018) - 300,00 грн., 1446-4959-5619-4127 (17.12.2018) - 700,00 грн., 1455-4422-5576-7202 (26.12.2018) - 800,00 грн., 1447-5728-5809-3937 (12.18.2018) - 400,00 грн. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно норми ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин споживчого кредитування застосовується Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно частин 1- 2 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції чинній на час укладення кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Положеннями частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про відповідну інформацію, перелік якої наведений цією нормою закону. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії кредитного договору №8945, ним визначено: предмет кредитного договору; порядок укладення договору; зміни та припинення дії договору; умови надання кредиту; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту. Графік платежів зазначений у додатку до кредитного договору. Тобто, з вищезазначеного вбачається, що укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання умов договорів недійсними, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 Закону). Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Визначення поняття «несправедливі умови договору» (частина друга статті 18 цього Закону) - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Згідно висновку до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 03.02.2020 прийнятій за результатами розгляду справи №554/1400/16-ц, аналізуючи норму ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина п?ята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За правилами ч.2 ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, умови кредитного договору, якими передбачено сплату позичальником лише пені за невиконання зобов`язань, містять обмеження щодо строку її нарахування і розміру такої неустойки, що відповідає вимогам частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» та спростовує доводи позивача за первісним позовом щодо наявності подвійної відповідальності за одне й теж порушення. Також суд звертає увагу, що договором не передбачено нарахування штрафу. Твердження позивача за первісним позовом на те, що договором не передбачено відповідальність іншої сторони, що є не справедливою умовою, є абстрактним, оскільки не містить посилання яким саме чином таке порушує його права. Твердження позивача за первісним позовом з приводу того, що процентна ставка є непропорційно великою, що вказує на несправедливість умов договору не заслуговує на увагу, оскільки сторони є вільними в погодженні умов договору, а доказів які б свідчили про вчинення зі сторони кредитодавця дій спрямованих на введення в оману позичальника, останнім не надано. Твердження позивача за первісним позовом з приводу того, що ним не було отримано достатньої інформації необхідної для усвідомлення наслідків укладення оскаржуваного правочину не підтверджено жодним доказом, крім того спростовується наявним у матеріалах справи паспортом споживчого кредиту який підписано останнім. Отже, підсумовуючи вищевикладене, вбачається відсутність підстав для визнання договору не дійсним. Крім того, суд акцентує увагу на тому, що зазначені позивачем за первісним позовом доводи спрямовані на визнання договору не дійсним в цілому, не можуть бути передумовою такого, оскільки вони не свідчать про не дійсність пунктів договору без яких він би не був укладеним. Щодо вимог зустрічного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений строк. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що сторонами не оскаржується факт наявності зобов`язань виниклих на підставі кредитного договору №8945, та враховуючи відповідність наданого позивачем за зустрічним позовом розрахунку заборгованості доказам наявним у матеріалах справи а також виходячи з порядку зарахування сплачених коштів спрямованих на виконання умов вказаного договору, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість: за тілом кредиту - 5 716,70 грн.; за відсотками за користування - 6 507,04 грн.; пеня - 884,03 грн. Вимога позивача за зустрічним позовом щодо стягнення 320% річних в порядку ст.625 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки умовами договору не передбачено відповідальності у вказаному розмірі. Так, пункт договору, на який посилається кредитор (п.3.1.2), стосується механізму нарахування відсотків за кредитним договором, оскільки знаходиться у розділі договору - «окремі умови», в той час як розділ договору «відповідальність за порушення умов договору» не містить посилання на можливість нарахування санкцій передбачених ст.625 ЦК України у збільшеному розмірі. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на рахунок ТОВ «ФК «Кредіплюс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.

Outcome: partial