Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Заявниця звернулась до Приморського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17 березня 1993 року, Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано Розпорядження органу приватизації № 3342 , яким було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м., у приватну власність [PERSON] та [PERSON] . У Розпорядженні органу приватизації прізвище заявника вказано - « [PERSON] ». На підставі вищевказаного розпорядження 17 березня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , що посвідчує, що заявник є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному Свідоцтві про право власності на житло прізвище заявника вказано « [PERSON] ». Як вбачається з довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №20.03.2023 за №22478/04-04 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , та [PERSON] . Вказаний реєстраційний запис було зроблено 24.05.1993 року за реєстровим номером 158 у реєстровій книзі 9 на сторінці 120. Слід зазначити, що приватизація зазначеної квартири, та реєстрація права власності на неї відбувалась коли заявнику було лише десять років, а тому його прізвище було прописано відповідно до свідоцтва про народження, яке було заповнено російською мовою. В подальшому 22.04.1999 року жовтневим РВ ОМУ УМВС України в одеській області заявнику було видано паспорт громадянина України в якому в графі прізвище вказано « [PERSON] ». Із найбільшою вірогідністю зазначена відмінність у написанні прізвища заявника у розпорядженні про приватизацію та у свідоцтві про право власності від написання прізвища заявника у паспорті сталась через довільний переклад прізвища заявника з російської на українську мову працівниками органу приватизації, Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради які видавали зазначені документи. У липні 2023 року заявник звернувся до Департаменту міського господарства Одеської міської ради та просив внести виправлення у зазначене вище Розпорядження органу приватизації № 3342 від 17.03.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, та у зазначене вище Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 17.03.1993 року у зв`язку із допущенням помилки у прізвищі, або надати відповідь щодо неможливості внести відповідні виправлення. У свою чергу, Департаментом міського господарства Одеської міської ради на звернення заявника була надана відповідь, з якої вбачалась відмова у внесенні необхідних виправлень у розпорядженні органу приватизації та свідоцтві про право власності на житло, та запропоновано звернутись до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на житло, № [NUMBER] від 17.03.1993 року, та Розпорядження органу приватизації № 3342 від 17.03.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. Ухвалою суду від 26 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. Заявниця у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просила розглянути справу за їх відсутності, зазначивши про підтримання заявлених вимог про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Заінтересована особа представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Заяв та клопотань не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні фактичні обставини справи та правову природу правовідносин. Судом встановлено, що 17 березня 1993 року, Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано Розпорядження органу приватизації № 3342 , яким було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м., у приватну власність [PERSON] та [PERSON] . У Розпорядженні органу приватизації прізвище заявника вказано - « [PERSON] ». На підставі вищевказаного розпорядження 17 березня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , що посвідчує, що заявник є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному Свідоцтві про право власності на житло прізвище заявника вказано « [PERSON] ». Як вбачається з довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №20.03.2023 за №22478/04-04 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , та [PERSON] . Вказаний реєстраційний запис було зроблено 24.05.1993 року за реєстровим номером 158 у реєстровій книзі 9 на сторінці 120. Факт належності вказаних вище правовстановлюючих документів саме заявнику [PERSON] підтверджується наступними доказами: [PERSON] з 21.02.1990 року і по сьогоднішній день зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] на яку були видані зазначені вище розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло. Зазначена інформація вбачається із паспорта заявника - \~ \~ \~ \~(сторінка 11). Крім того, прізвище іншого співвласника батька заявника відповідно до паспорта громадянина України серія [NUMBER] вказано « [PERSON] ». У свідоцтві про народженні заявника серія [NUMBER] , його прізвище, та прізвище його батька на російській мові вказані однаково « [PERSON] » Із зазначеного вище вбачається, що правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м в яких вказано прізвище співвласника « [PERSON] » насправді стосуються та підтверджують виникнення права власності у [PERSON] на вказану квартиру. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих; немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦГК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої Можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - \~ \~ \~ \~особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; - \~ \~ \~ \~спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; - \~ \~ \~ \~утриманці померлого для одержання пенсії; - \~ \~ \~ \~прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; - \~ \~ \~ \~інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. У відповідності до п. 1\~постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:\~\~згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;\~\~- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;\~\~- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;\~\~- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З урахуванням\~вищевикладеного,\~суд вважає,\~що заява [PERSON] , заінтересована особа: Департамент міського господарства Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Outcome: approved