Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 вересня 2009 року уклав шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1939. Після реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище " [PERSON] ". Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . На початку травня 2018 року відповідач звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом про розірвання шлюбу, який своїм рішенням від 21.06.2018 у справі №638/5921/18, шлюб розірвав. Рішення суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалося. За заявою відповідача наказом Дзержинського районного суду міста Харків від 30.04.2023 по справі №638/1807/23 постановлено стягнути з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. З початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації син разом з матір`ю змінили місце свого постійного проживання та були зареєстровані як внутрішньо-переміщені особи у помешканні сестри відповідача за адресою: [ADDRESS] . Там же дитина ходила до місцевої школи. Однак, з моменту постановлення судового наказу змінилися обставини, які слугували підставою для призначення аліментів на користь відповідача, а саме: з 01.08.2023 дитина за власним бажанням змінила місце свого проживання та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Про зміну місця проживання дитини відповідач не заперечувала. З 01.09.2023 дитина зарахована до СЕПШ ХГУ «НУА» та щоденно відвідує заняття офлайн. Таким чином, у зв`язку із зміною обставин, а саме проживання дитини з батьком та з метою забезпечення кращих інтересів неповнолітньої дитини, позивач просить суд вирішити питання щодо припинення стягнення з нього аліментів. Крім того, на підтвердження обставин щодо зміни місця проживання дитини просить допитати у якості свідка [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в загальному порядку, призначене підготовче судове засідання. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Відповідач [PERSON] надала заяву, де позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечувала проти припинення стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання сина, [PERSON] , [INFO] . При цьому, виклик та допит в якості свідка - [PERSON] , вважає недоцільним, оскільки прибуття малолітнього сина до суду у зв`язку із судовим спором між батьками матиме для дитини негативні наслідки. Також справу просила розглядати без її участі. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву, де просив розглядати справу за його відсутності. Крім того, у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині припинення стягнення з нього аліментів, просив не здійснювати допит в якості свідка [PERSON] . Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 вересня 2009 року сторони уклали шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №1939. Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №361. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року по справі № 638/5921/18 сторони шлюб розірвали. За заявою відповідача наказом Дзержинського районного суду міста Харків від 30.04.2023 по справі №638/1807/23 з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою № 331 від 05.09.2023, [PERSON] зарахований та навчається у СЕПШ ХГУ «НУА». Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 181 СК України вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому, відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або дитина проживає з батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь відповідача на утримання спільної дитини сторін, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені у справі обставини, беручи до уваги досліджені на їх підтвердження докази, враховуючи позицію відповідача, яка визнала позов, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги та припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання їх неповнолітнього сина, оскільки дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його повному забезпеченні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у сумі 1073,60 грн., враховуючи те, що відповідач до початку слухання справи по суті визнала позов, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн. (50%). Інші 50% мають бути повернуті позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved