Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] народився онук позивачки - [PERSON] . Матір`ю дитини записана [PERSON] , батько дитини записаний зі слів матері, відповідно до положень ст. 135 СК України. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року, ухваленого у справі № 496/4265/19, неповнолітнього [PERSON] було відібрано від матері - [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, та передано [PERSON] на опіку, згідно розпорядження Одеської районної державної адміністрації Одеської області від 19.07.2021 року № 111/од-21. У зв`язку з тим, що мати дитини не здійснює свої батьківські обов`язки належним чином, 17.02.2022 року виконавчий комітет Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, який діє як орган опіки та піклування, ухвалив рішення №28 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». Висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, який покладено в основу зазначеного рішення, встановлено, що дитина на даний час проживає з позивачем, натомість мати не приймає участі в житті дитини протягом тривалого часу та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідачка участі (або навіть наміру) в будь-якій формі у вихованні, матеріальному забезпеченні власної дитини не приймає абсолютно. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з сином взагалі, що порушує його нормальне самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, тощо. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Біляївської міської ради Одеського району Одеської області в особі органу опіки та піклування у судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Майорівською сільською радою Біляївського району Одеської області. Згідно характеристики №576, виданої Біляївською об`єднаною територіальною громадою Біляївської міської ради 28.10.2019 року, в період проживання в с. Майори, протягом останніх 3-х місяців скарг з боку родичів та мешканців села на [PERSON] не надходили. Відповідно до характеристики № 214, виданої Майорівською ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївської міської ради Одеської області 31.10.2019 року, [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з 02.05.2019 року, є учнем 8 класу. Характеризується позитивно. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року по справі № 496/4265/19 позов [PERSON] задоволено; відібрано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Біляївський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 30.04.2021 року № 1841/59-19 повідомив Службу у справах дітей Одеської районної державної адміністрації Одеської області про те, що наявний актовий запис про народження № 23 від 16.12.2005 року, складеного виконавчим комітетом Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області відносно [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька вказано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно довідки Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 164 від 21.05.2021 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] - чоловік та [PERSON] - підопічний. Розпорядженням Одеської районної державної адміністрації Одеської області №111/од-2021 від 19.07.2021 року, встановлено піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] , [INFO] , піклувальником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; форма влаштування неповнолітнього [PERSON] : сім`я піклувальника ( [ADDRESS] ); зобов`язано піклувальника [PERSON] : щорічно з моменту призначення піклування подавати Службі у справах дітей Біляївської міської ради Одеської області висновок про стан здоров`я за встановленою формою; щорічно до 01 лютого звітувати перед уповноваженими органами про виконання обов`язків піклувальника. Згідно розпорядження Одеської районної державної адміністрації Одеської області № 194/од-2021 від 08.10.2021 року, надано неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування; форма влаштування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] : сім`я піклувальника [PERSON] . Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 28 від 17.02.2022 року. Відповідно до довідки ДНЗ «Одеське вище професійне училище автомобільного транспорту» № 914/8 від 15.09.2023 року, [PERSON] , 2005 року народження, навчається у вказаному навчальному закладі на денному відділенні на бюджетній формі навчання. Навчається по спеціальності - «слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, водій автотранспортних засобів категорії С». Прийнятий до училища 01.09.2023 року, підлягає випуску 10.05.2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні сина - [PERSON] , проживає окремо, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з дитиною, не проявляє належної любові та турботи до сина, не створює умов для отримання ним освіти. Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, Біляївським районним судом Одеської області 27.01.2021 року по справі № 496/4265/19 ухвалено заочне рішення, яким відібрано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. У вказаному заочному рішенні судом зазначено про те, що до матеріалів справи надано достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки його матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню сина [PERSON] , відсутні. В свою чергу, відповідач не навела суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок Органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, досліджені судом докази, пояснення сторін, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] і таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved