Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 29 серпня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання (а.с. 1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 29 серпня 2023 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є. Ухвалою судді від 30 серпня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.34). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 10 жовтня 2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] протягом 15 років 5 місяців працювала на підприємстві відповідача, з них: з 01.09.2015 року по 22.01.2021 рік машиністом конвеєра, дробильна фабрика ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Технологічний процес частково механізований. Функції діяльності та ступінь механізації не змінювались за останні роки. За даними протоколів лабораторно-інструментальних досліджень лабораторії Департаменту з охорони навколишнього середовища ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» умови праці позивача відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». 17.01.2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено професійні захворювання: сидеросилікоз першої-другої стадії (1/2 t/g; td; em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 на фоні полі сегментарної дископатії, ретроспондилолістезу L5 з тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійні. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання від 28.02.2023 року підставою виникнення у позивача професійних захворювань стало те, що вона працюючи машиністом конвеєра дробильної фабрики з 01.09.2005 року по 22.01.2021 року виконувала роботи з керування конвеєрами, живильниками, перевантажувальними тічками, приводними станціями, перемикала рух конвеєрів, регулювала завантаження та рух стрічки, змащувала ролики та привід, видаляла сторонні предмети. Під час виконання своїх трудових обов`язків на позивача діяли шкідливі виробничі фактори, такі як пил та важкість праці. 08.06.2023 року позивач пройшла первинний огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50% (35% - радикулопатія, 15%- сидеросилікоз) з 01 травня 2023 року безстроково. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями позивача постійно турбує слабкість, втома та постійні болі. Внаслідок отриманих професійних захворювань, позивач змушена постійно користуватися медикаментами, полегшуючими страждання, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури і лікування, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача 335 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров`я а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору під підпис. Позивача було попереджено про важкі умови праці. Тим не менше, позивач погодилася на ці умови та пропрацювала на підприємстві відповідача більше 15 років. Позивач жодного разу не зверталася до відповідача зі скаргами на шкідливі умови праці, порушення технологічного процесу. Тобто, добровільно погодившись на шкідливі умови праці взамін на певні пільги та переваги позивач певним чином має розділити вину щодо отримання хронічного професійного захворювання. Відповідач не спростовує, що позивач зазнала певних моральних страждань, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього на користь позивача 50 000,00 гривень моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. 16 жовтня 2023 року представник Відповідача надав до суду письмові пояснення з порівняльною таблицею, в яких зазначив, що визначаючи розмір компенсації за завдану моральну шкоду, суд має виходити з того, що ця сума має бути справедливою та співмірною завданій шкоді. Обставини даної справи, загалом, не відрізняються від обставин інших справ подібного характеру, наведених в доданій таблиці. Також зазначив, що визначений судом розмір компенсації за завдану позивачу моральну шкоду не може перевищувати 100\~000 тис. гривень. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , працювала з 01.09.2005 року по 22.01.2021 року машиністом конвеєра на дробильну фабрику КДГМК «Криворіжсталь», 22.01.2021 року звільнена з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 7-9). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання. По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (а.с. 14-16). Відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є шкідливі виробничі фактори такі як пил та важкість праці (а.с.15 зворот). Відповідно до пункту 18 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є важкість праці: концентрація пилу фібро генної дії складала від 4,29 до 24 мг/м куб. при ГДК 2,0 мг/м. куб, що перевищує ГДК у 2,1 12 разів згідно з Наказом МОЗ України № 1596 від 14.07.2020 р «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони». Важкість праці згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року показники важкості праці перевищували нормативні, статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 69480 кг/с при нормативному значенні 42\~000 кг/с, що перевищує допустиме значення у 1,6 разів; нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 310-340 разів за зміну при нормативному 51-100 разів за зміну, що перевищує допустиме значення у 3,1-3,4 разів в період роботи позивача на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.17 зворот). Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 99 від 17.01.2023 року про наявність хронічного професійного захворювання [PERSON] , машиніст конвеєра дробильної фабрики має захворювання: сидеросилікоз першої-другої стадії (1/2 t/g; td; em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 на фоні полі сегментарної дископатії, ретроспондилолістезу L5 з тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійні (а.с.17-18). Згідно із\~виписки із\~акта огляду\~МСЕК серії\~12\~ААА №\~129522\~від 08.06.2023\~року Позивачу\~було встановлено\~50% втрати професійної працездатності (35% - радикул., 15% по сидер.) та третя група інвалідності з 01 травня 2023 року безстроково (а.с. 19). Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 130984 від 08.06.2023 року Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с. 20). Згідно Форми індивідуальної реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними комісіями № 340 від 08.06.2023 року, відновлення обмеження життєдіяльності [PERSON] часткове (а.с.21). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходилася в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46\~Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.02.2023 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 22-30). Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що позивач добровільно погодився на шкідливі умови праці, тому позивач повинна розділити провину щодо отримання хронічного професійного захворювання з огляду на наступне. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання Позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві Відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт, складений за фактом отримання Позивачем хронічних професійних захворювань підприємством Відповідача не оскаржувався. При цьому суд бере до уваги Інформаційну довідку про умови праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання № 342/4.6-9 від 19.04.2021року, згідно якої умови праці [PERSON] машиніста конвеєра дробильної фабрики відносяться по вмісту аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі», по показникам мікроклімату до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі», по рівню шуму до з класу 2 ступеня «Шкідливі», по рівню вібрації до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по напруженості праці до 2 класу «Допустимі» (п.13 Акту, а.с. 15, а.с. 11-13). У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшла огляд медико - соціальною експертною комісією 08 червня 2023 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР». З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль у суглобах та обмеження у рухах, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мала до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість праці на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів 15 років 5 місяців, характер та обсяг її душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 50 % втрати працездатності та третя група інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 125 000 гривень. Щодо судових витрат При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1250,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial