Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

28 липня 2023 року позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Відділом реєстрації пактів громадського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис 264. Заява мотивована тим, що позивач і відповідач вступили в зареєстрований шлюб 06 березня 1999 року. Від данного шлюбу є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося. Шлюбно-сімейні відносини припинені. Намірів відновлювати стосунки не мають та посилаючись, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року роз`яснено відповідачу, що п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалу про відкриття провадження від 09.08.2023 року була направлена відповідачу на адресу зазначену у позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». У строк, встановлений відповідачу відзиву на позов не надано, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи та відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів Ватутінського району м. Києва, з відповідним актовим записом № 264, виданного 06 березня 1999 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружина: [PERSON] . (а. с. 7) Як зазначає позивач, що підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги, вутрачене почуття любові та підтримки. Посилаючись, на різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, різницю характерів не підтримують подружніх відносин та через постійні сварки просить на примирення час не надавати. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторонами висловлено взаємну згоду на розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо та таке перебування суперечить волі та інтересам один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім`ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved