Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому зазначає, що 09.03.2020 згідно розписки він як позикодавець передав у власність позичальнику - відповідачу строком до 09.03.2021 грошові кошти в розмірі 4 тис. доларів США. Відповідач [PERSON] у написаній власноруч розписці підтвердила отримання відповідних коштів, зазначила мету отримання. Проте, кошти у встановлений строк йому не повернула, посилаючись на їх відсутність. Вказує, що він неодноразово звертався до неї з прохання повернути отриманні кошти, проте вона ухиляється від їх повернення. За таких підстав, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просять стягнути з відповідача на його користь 4278,79 доларів США, з яких 4000 доларів США сума боргу, а 278,79 доларів США штрафні санкції згідно ст. 625 ЦК України. 23.08.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначає, що визнає факт отримання позики у позивача в сумі 4000 доларів США, яка була оформлена розпискою від 09.03.2020, вказані кошти мали бути повернуті у строк до 09.03.2021 Проте, пред`явлена сума не відповідає дійсності, оскільки нею частково було повернуто кошти в сумі 18500 грн., що становить 693,42 долари США, про що є документальне підтвердження. Також повернуто 500 доларів США, але відповідач від підписання розписки ухилився. Тобто, вона визнає факт неповернутих коштів позивачу, проте в сумі 2806,58 доларів США. Щодо стягнення 3% річних від суми зобов`язання, а саме 278,79 доларів США зазначає, що така вимога до задоволення не підлягає, оскільки сума вирахована із боргу 4000 доларів США та позивачем не надано відповідного розрахунку з урахуванням повернутих йому сум. Крім того, позивачем не надано жодного доказу про надання правничої допомоги, а саме договору та доказів оплати послуг адвоката. Тому вимога щодо стягнення 5000 грн. до задоволення не підлягає. Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення боргу в розмірі 2806,58 доларів США. В задоволенні решти позову просить відмовити. На підтвердження зазначених обставин надав копію аркуша паперу з зазначенням дати та сум (а.с.29) 08.09.2023 надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що посилання відповідача, що нею частково повернуто кошти згідно боргової розписки від 09.03.2020 не відповідає дійсності, оскільки нею здіійснювалась передача коштів за реалізацію сільськогосподарської продукції. Крім того, зазначає, що на аркуші папері по повернення нібито коштів, відсутні будь-які посилання на розписку та повернення коштів звзятих нею в боргу. Що стосується нібито повернених коштів у розмірі 500 доларів США, то зазначає, що крім припущень відповідача суду не надано будь-якого належного і допустимого письмового доказу, що підтверджують вказані обставини. 20.09.2023 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив відповідача [PERSON] , де остання вказує, що посилання позивача про те, що дані записи про його розрахунок з відповідачем нібито за сільгоспродукції є надуманими і він вводить суд в оману. Представник позивача [PERSON] адвокат Путілін Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримав повністю. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Суду, пояснив, що з відповідачем [PERSON] у нього комерційні відносини, так як він тримає садки і давав її на реалізацію продукцію - яблука та груші. Гроші за товар йому вона повертала, про що робились відповідні записи у журналі. 09.03.2020 вона попросила його позичити гроші в сумі 4000 доларів, на що він погодився і передав її гроші під розписку, яку засвідчила секретар сільської ради. Дані кошти вона йому не повернула, відмовляється від їх повернення. Він хворіє і потребує операції, тому звернувся до неї, щоб вона повернула йому гроші. Проте від їх повернення вона відмовляється, мотивуючи тим, що вона їх частково повернула. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягнути з неї позичені кошти. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Жуков В.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме борг в сумі 2806,58 доларів США. Його довірителька частково повернула позивачу позичені кошти в сумі 18500 грн., що становить 693,42 долари США. Щодо застосування ст. 625 ЦК України, вважає, що дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України. Також зазначив, що пред`явлені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. до задоволення не підлягають, оскільки вони документально не підтверджені. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Вона дійсно 09.03.2020 позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США і частково їх віддавала, про що робила відповідні записи у зошиті. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, що 09 березня 2020 року було написана розписка, про те, що [PERSON] взяла в борг 4000 доларів США для покриття банківського кредиту дітей, які купили квартиру. Гроші взяла в [PERSON] , 1951 року народження. Зобов`язується повернути борг не пізніше одного року не більше. Борг повертає 09.03.2021 р. Дана розписка посвідчена секретарем виконкому Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.7) Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути суму боргу в іноземній валюті, як те передбачено договором позики. Суд звертає увагу, що ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньо економічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(далі Декрет № 15-93),Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 723/304/16-ц (Провадження № 14-360цс19). Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Тому, оскільки сторони уклали позику в іноземній валюті, умови договору не передбачають виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума не повернута, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість саме в іноземній валюті. Судом встановлено, що на момент розгляду справи, строк повернення позики визначений сторонами у договорі\~09.03.2021 сплив, однак відповідачем [PERSON] умови договору не були виконані, грошові кошти за договором позики не були повернуті. Суд критично ставиться до пояснень сторони відповідача, що кошти згідно вказаної розписки відповідачем [PERSON] були частково повернуті, оскільки наданий суду аркуш паперу з записом про дату та певну суму не свідчить, що кошти повертались в рахунок погашення боргу згідно розписки 09.03.2020. Крім того, відповідач [PERSON] , в судовому засіданні, вказала, що дані кошти вона повертала за реалізацію яблук та помідорів. Відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4000 доларів США, які підлягають до стягнення з відповідача. Щодо застосування ст. 625 ЦК України, а саме стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає наступне. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця). \~ \~ \~ \~Враховуючи ту обставину, що строк порушеного зобов`язання настав з 03.10.2021, а воєнний стан введений 24.02.2021, тому кількість прострочених днів становить 09 місяців 14 днів = 284 дн. (4000х3х284:365:100=93,36), тобто до стягнення з відповідача підлягає 93,36 доларів США - 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи ту обставину, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1564,32 грн.

Outcome: partial