Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У травні 2023 року [PERSON] (далі «Позивач») звернулася до суду з даним позовом до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори (далі «Відповідач»), третя особа [PERSON] (далі «Третя особа»). В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилалася на наступні обставини. У 2000 році рідна тітка Позивача, [PERSON] , уродженка села Гарболово, Парголовського району Ленінградської області, набула громадянство російської федерації і переїхала на постійне проживання з міста Білої Церкви до міста Пенза (російська федерація), де й проживала до своєї смерті, майже 20 років, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла і за місцем її проживання, та місцем знаходження основної частини спадщини, нотаріусом міста Пенза Олєйнік С.С. була відкрита спадкова справа №85/2020. У зв`язку із тим, що [PERSON] належала ще й квартира [ADDRESS] , на думку Позивача, також необхідно було завести спадкову справу й в Україні, за місцем знаходження квартири. Після заведення спадкової справи у росії, рідна сестра Позивача [PERSON] , переслала їй свідоцтво про смерть [PERSON] , необхідне для заведення спадкової справи в Україні. 02.07.2020 року Позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але виявилося, що 20.06.2020 року Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою вже була заведена спадкова справа №239/2020 за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем громадянки України [PERSON] за заповітом, посвідченим 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І. Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області не було виявлено актовий запис про смерть громадянки України [PERSON] , що підтверджується листом від 02.11.2021 року №21.2-33/5566. Позивач вважає дії нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. щодо відкриття спадкової справи за заявою [PERSON] незаконними. З огляду на викладене, Позивач просила суд визнати незаконними дії державного нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П., що полягають у заведенні 20.06.2020 року спадкової справи №239/2020 за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем громадянки України [PERSON] за заповітом, посвідченими 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І.. Зобов`язати Другу Білоцерківську державну нотаріальну контору скасувати спадкову справу №239/2020 за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем громадянки України [PERSON] за заповітом, посвідченим 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І., а також стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 26.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірені матеріали спадкової справи № 239/2020 від 20.06.2020 року (а.с. 23-24). 27.06.2023 року судове засідання відкладено через неявку сторін по справі (а.с. 27). 11.07.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача надійшов лист від 20.06.2023 року №1259/01-16, до якого додано засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] за №239/2020. У листі заявлено клопотання про здійснення розгляду даної справи без участі представника нотаріальної контори (а.с. 33, 34-45). 02.08.2023 року судове засідання відкладено за клопотанням представника Позивача задля повторного виклику Третьої особи, а також надання часу представнику Позивача для ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 48). 01.09.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду даної справи без участі представника Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори (а.с. 66). 05.09.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано відзив на позов, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 68-69). 06.09.2023 року судове засідання відкладено за клопотанням представника Позивача з метою надання йому часу на підготовку заперечень на відзив (а.с. 71). 11.09.2023 року до канцелярії суду від представника Позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, у якій останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Наголосив, що нотаріусом було заведено спадкову справу №239/2020 у той же день, коли до нього надійшла заява про прийняття спадщини від Третьої особи [PERSON] . При цьому, останньою не було надано ані свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] , ані його копії. Також, у матеріалах спадкової справи відсутня інформація із реєстру актів цивільного стану щодо смерті [PERSON] . У свою чергу, 02.07.2020 року Позивач\~ також зверталася до Відповідача із заявою про прийняття спадщини після смерті громадянки росії [PERSON] , і надала при цьому свідоцтво про смерть спадкодавця [PERSON] . Таку заяву та додані до неї документи нотаріус долучила до спадкової справи №239/2020 від 20.06.2020 року, яка була заведена після смерті [PERSON] , резидентський статус якої, на думку представника Позивача, є невідомим (а.с. 81-84). 09.10.2023 року до канцелярії суду представником Позивача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, до якого додано листи Відповідача від 14.09.2023 року №1936/01-16 та №1937/02-14 (а.с. 90-91, 92). Дане клопотання судом було задоволено. 10.10.2023 року представником Третьої особи подано клопотання, у якому остання просила витребувати з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та дослідити матеріали цивільної справи №357/6749/20 (а.с. 98-99). У задоволенні даного клопотання було відмовлено. 10.10.2023 року у судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві та відповіді на відзив. 10.10.2023 року у судове засідання представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 78). 06.10.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду даної справи без участі представника нотаріальної контори (а.с. 80). 10.10.2023 року у судовому засіданні представник Третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Пояснила, що між Позивачем та Третьою особою існує тривалий спір щодо спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Остання за своє життя залишила заповіт на все майно на ім`я [PERSON] особи [PERSON] . При цьому, Позивач [PERSON] також претендує на відповідно майно. Спори, що випливають із спірних правовідносин, вже неодноразово розглядалися судом. Вважає дії нотаріуса правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом. 20.06.2020 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак Альоною Петрівною було заведено спадкову справу №239/2020 на підставі заяви [PERSON] , що надійшла на адресу контори 20.06.2023 року (а.с. 34, 35, 36, 37-38). Відповідно до указаної заяви її подано у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Савчук Н.І., зареєстрований в реєстрі за №532, на все майно на ім`я заявника [PERSON] . У матеріалах спадкової справи міститься заява Відповідача [PERSON] , у якій остання просить не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до вирішення справи в суді. Указана заява датована 02.07.2022 року (а.с. 44). 19.02.2021 року Позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори у межах указаної спадкової справи із заявою, у якій зазначила, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було розглянуто спір між нею та [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 18.10.2019 року. Рішенням суду від 22.12.2020 року у справі №357/6749/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Разом з цим 16.02.2021 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визнання нікчемним заповіту [PERSON] від 18.10.2019 року (справа №357/1622/21). У зв`язку з цим просила не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до вирішення справи в суді (а.с. 45). 05.08.2021 року Позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори у межах указаної спадкової справи із заявою, у якій просила не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до вирішення справи в суді. Зазначила, що 05.08.2021 року вона звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 18.10.2019 року. У зв`язку із цим просила не видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до вирішення справи в суді (а.с. 45, зворот). Позивач вважає протиправними дії нотаріуса щодо заведення 20.06.2020 року спадкової справи №239/2020 за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] неправомірними. При цьому зазначає, що вона також є спадкоємцем [PERSON] , через що, у свою чергу, вчиняла юридично значимі дії, спрямовані на прийняття спадщини останньої, у тому числі шляхом звернення до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори, тобто Відповідача у даній справі. Утім, на думку Позивача, нотаріальною конторою неправомірно не було заведено окремої спадкової справи. Відповідач та Третя особа заперечують проти таких тверджень Позивача, вважають дії нотаріуса правомірними. Означене складає зміст спірних правовідносин у межах розгляду даної справи. 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до приписів ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 30.01.2020 року у справі №761/30025/16-ц та від 07.10.2020 року у справі №705/3876/18, де, зокрема зазначив, що «неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві». Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У постанові Верховного Суду від 19.05.2020 року в справі № 175/1941/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі № 227/5540/18 зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №754/16825/15-ц та в постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року у справі №761/36415/18 зазначено, що тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. Висновки суду. Судом встановлено, що між Позивачем [PERSON] та Третьою особою [PERSON] існує спір про право на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , з приводу чого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. було заведено спадкову справу №239/2020. У свою чергу, оскаржувані Позивачем дії Відповідача щодо заведення спадкової справи №239/2020 були здійснені державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. за наслідками звернення до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори саме Родіонової Ю.В. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, а також беручи до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в указаних постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора є неналежним Відповідачем у даних спірних правовідносинах. Позов до нотаріальної контори Позивачем пред`явлено помилково. У свою чергу, пред`явлення позову до неналежного Відповідача, є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Крім того, суд зазначає, що обраний Позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Суд вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Втім, нотаріальна дія з заведення спадкової справи є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням відповідного свідоцтва, або відмовою у його видачі. Тому оскарження нотаріальної дії з заведення спадкової справи не дозволить ефективно захистити та відновити права Позивача. Така позиція суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі №438/610/14-ц. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Правових підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог по суті, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за Позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed