Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , у якому просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013818, який виданий Лавриківською сільською радою 14.11.2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 359, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Лавриківської сільської ради народних депутатів від 01.08.2002 року № 3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6370 гектарів у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території села Лавриків, належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , однак нотаріусом було звернуто увагу, що спадкодавцем є [PERSON] , а правовстановлюючий документ, державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013818, виданий Лавриківською сільською радою 14.11.2002 року на ім`я [PERSON] , як наслідок виникає необхідність у встановленні юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі. Даний факт позивач обґрунтовує представленими доказами, а саме копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , з якого вбачається, що такий виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , копією її свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане 11.05.1954 року, довідкою № 763, яка видана 10.08.2023 року, та довідками № 793 та № 794, які видані 21.08.2023 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, копією державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 011224, який видано Лавриківською сільською радою 27.11.1998 року [PERSON] . Як наслідок, просить позов задовольнити. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 07.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак він подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що проти позову не заперечують, справу просять розглянути на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про дату,час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що вона належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3). Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так як встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, а саме державного акта, пов`язане із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (спадкоємців), а тому суд проводить розгляд справи про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа саме в порядку позовного провадження. Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідне позивачу для усунення помилки та подальшого спадкування права власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] , право власності якої на земельну ділянку підтверджується саме державним актом на право приватної власності на землю, де і допущено помилку. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Судом встановлено, що позивачем є [PERSON] , який народився [INFO] у селі Лавриків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25.05.2002 року. Із заповіту, який посвідчено [PERSON] , секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області 11.04.2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 72, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, жителька села Лавриків, Жовківського району Львівської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] , тобто позивачу, та [PERSON] , яка в даній справі бере участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. По даних виконкому Лавриківської сільської ради заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Зважаючи на посвідчення від імені [PERSON] заповіту, відсутність факту відмови спадкоємців за заповітом від прийняття спадщини, спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом. Позивач є спадкоємцем за заповітом. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73142802 від 10.07.2023 року вбачається, що після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було зареєстровано 10.07.2023 року спадкову справу № 76/2023. З державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013818, виданого Лавриківською сільською радою 14.11.2002 року, вбачається, що [PERSON] , яка проживає в селі Лавриків, Жовківського району, на підставі рішення Лавриківської сільської ради народних депутатів від 01.08.2002 року № 3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6370 гектарів у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території села Лавриків, Лавриківської сільської ради Жовківського району. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що в зазначеному вище державному акті допущено помилку щодо прізвища власника земельної ділянки, а саме замість правильного [PERSON] , помилково зазначено [PERSON] , як наслідок виникає необхідність у встановленні юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що такий виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] . Саме [PERSON] було присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією дубліката картки фізичної особи-платника податків. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане 11.05.1954 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 11.05.1954 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження було зроблено запис за № 289. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Також суд враховує, що згідно довідки № 763, яка видана 10.08.2023 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в списках осіб, які мають право на середню земельну частку під № 1020 є [PERSON] , 1935 року народження, і в книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області під № 1024 серія і номер сертифіката 161029 є сертифікат, виданий [PERSON] . На території Лавиківського старостинського округу № 3 (колишня Лавриківська сільська рада) Львівського району Львівської області не проживала і не була зареєстрована [PERSON] . Викладеним у довідках № 793 та № 794, які видані 21.08.2023 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , 1935 року народження, до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована і проживала одна в [ADDRESS] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 05.04.2012 року, вбачається, що чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , тобто до смерті своєї дружини. З державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 011224, виданого Лавриківською сільською радою 27.11.1998 року, вбачається, що [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , на підставі рішення Лавриківської сільської ради народних депутатів від 23.04.1996 року № 4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6087 гектарів у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території села Лавриків, Лавриківської сільської ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства. Тобто суд констатує, що зі всіх представлених документів вбачається, що правильним прізвищем [PERSON] було [PERSON] , лише в державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013818, виданого Лавриківською сільською радою 14.11.2002 року, помилково зазначено її прізвище як [PERSON] . Аналізуючи представлені документи, надаючи оцінку всім обставинам та дослідженим доказам в сукупності суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовної заяви та встановлення юридичного факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013818, виданого Лавриківською сільською радою 14.11.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 359, згідно якого на підставі рішення Лавриківської сільської ради народних депутатів від 01.08.2002 року № 3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6370 гектарів у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території села Лавриків. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved