Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 22.08.2023\~року [PERSON] звернувся з позовом в Турківський районний суд Львівської області до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву [PERSON] до Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватний нотаріус Самбірського районного округу Львівської області Комарницька Оксана Йосифівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій просить визнати за ним, [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] строк в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме будинок, загальною площею 73.8 кв.\~м, адреса об`єкта [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 13.03.2009 року. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предметом позову є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Предметом позову є визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Така категорія справи відповідно до вимог\~ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1\~ст.19 ЦПК України\~\~передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Ст.19 ч.2 п.3 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства і цивільне судочинство\~здійснюється за\~правилами,\~передбаченими цим\~Кодексом,\~у порядку окремого провадження. Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно\~ст.23 ЦПК України\~усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Ч.ч.9, 16 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст.30 ЦПК України. Окрім цього, ч.7 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020\~року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022\~року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24\~лютого 2022\~року № 2102-IX. Указом Президента України від 6 лютого 2023\~року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 8419-IX від 07.02.2023\~року, строк дії воєнного стану продовжено, який діє на сьогоднішній день. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд. Позивач свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача, і в силу свого віку спадкодавець у безпорадному стані, був постійно лежачим, потребував постійного догляду, був неспроможний своїми силами через похилий вік самостійно забезпечити умови свого життя. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді спірного будинку, за який спадкодавець не повідомляв позивачу, що таке майно належить спадкодавцю на підставі права власності, тому позивач був необізнаний про існування спадкового майна, у щестимісячний строк не звернувся до нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав, що існують документи на нерухоме майно, від свого права на спадкування не відмовлявся. Якщо спадкоємець позивач пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, у зв`язку з чим просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позиція відповідача. Повноважний представник відповідача Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Самбірського районного округу Львівської області Комарницька О.Й. в судове засідання не прибула, надіслала клопотання, в якому просила суд розглядати справу без її участі. Заяви (клопотання) учасників справи. 22.08.2023\~позивачем подано позовну заяву. Позивачем 26.09.2023 року, 03.10.2023 року\~подано клопотання про слухання справи у його відсутність. Відповідач 05.09.2023 року, 25.09.2023 року, 03.10.2023 року надіслав клопотання, в якому просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Самбірського районного округу Львівської області Комарницька О.Й. 05.09.2023 року, 26.09.2023 року, 05.10.2023 року надіслала клопотання, в якому просила суд розглядати справу без її участі. Інших клопотань і заяв від заявника на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.08.2023\~року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено викликати в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. 27.09.2023\~року проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Постановлено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою. Судові засідання про справі було призначено 21.09.2023 року, 27.09.2023 року, 04.10.2023 року, 09.10.2023 року, 013.10.2023 року. Відповідач Боринська селищна ради Самбірського району Львівської області, а також Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Самбірського районного округу Львівської області Комарницька О.Й. про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою. Враховуючи неявку заінтересованої сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог\~\~ст.131 ЦПК України\~передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному\~ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року). Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 13.10.2023 року по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері спадкування, які регулюються нормами книги шостої «Спадкове право», главами 84 «Загальні положення про спадкування», «Спадкування за заповітом» та «Здійснення права на спадкування» Цивільного кодексу України. Згідно з частиною другою\~статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Частиною 1 ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України\~, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У зв`язку з пропущенням позивачем строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини між сторонами виник спір. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини у сфері спадкування. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1217, 1218 ЦК України). Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 ЦК України). Статтею 1221 ЦК України\~визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтями 1222, 1223 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини і право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а також те, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Нормами цивільного кодексу передбачено черговість спадкування, зокрема ст.1261 ЦК України передбачає коло осіб, які відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Так, згідно вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Окрім цього, згідно приписів ч. ч. 1, 5 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У відповідності до ч. 3 ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила вказаної статті можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави і ці обставини визнані судом поважними. Таким чином, аналізом ст. 1272 ЦК України, випадки застосування підстав для поновлення строку можуть бути основні дві причини, якщо: коли у спадкоємця виникли перешкоди у прийнятті спадщини; наведені обставини були визнані судом поважними. Пунктом 24 Постанлви Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справвах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримнальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вбачається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі N381/4482/16-ц, від 11.11.2020 року у справі N750/262/20. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 01.04.2015 року Верхненською сільською радою Турківського району Львіської області. В силу свого віку спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані, про оформлення права власності не повідомляв позивача. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді будинку загальною площею 73.8 кв.м. за адресою [ADDRESS] , про що підтверджує свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 13.03.2009 року Верхненською сільською радою Турківського району Львіської області на підставі рішення виконкому №6 15.01.2009 року. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.02.1966 року вбачається, що батьком позивача [PERSON] вказано [PERSON] . Позивач був необізнаний про існування спадкового майна, у щестимісячний строк не звернувся до нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав, що існують документи на нерухоме майно, відмову від права на спадкування у строк, встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України позивач не заявляв і від свого права на спадкування не відмовлявся. Відповідно до довідки по формі спадкування від 12.05.2023 року № 252 яка видана старостою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, підтверджено, що спадкодавець до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , на день смерті проживав один. Постановою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області від 08.08.2023 року за №77/01-16 позивачу роз`яснено, що згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого у шість місяців, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивачу роз`яснено, що згідно зі ст. 1280 ЦК України він має право звернутись до суду з питання продовження терміну для прийняття спадщини. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач, будучи спадкоємцем за законом, про існування правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно не знав, оскільки спадкодавець хворів, був лежачий, мав безпорадний стан, не повідомляв спадкоємця про існування оформлених правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори зазначаючи про наявність у нього істотних труднощів для вчинення цих дій. Предметом доказування у справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи, що законодавець не визначив переліку причин, які є поважними при пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд у кожному конкретному випадку, виходячи з аналізу конкретних обставин пропуску строку, вирішує питання про те, чи є причина його пропуску поважною. Тобто, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника, інших осіб, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором. Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення дій у визначений законом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій. В ході розгляду справи доведено, що позивачем пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, дослідивши документи наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку, що надані докази є непереборними обставинами, що виникли незалежно від волі позивача, у зв`язку із чим визнаються судом істотними труднощами для вчинення дій пов`язаних із поданням заяви для прийняття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81\~ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Позивачем, в дотримання вимог ст.. 81 ЦПК України наведено та надано обґрунтовані поважні причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій. Відповідно до ч. 2 ст.82 ЦПК України\~обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд погоджується позицією позивача і вважає поважними причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, в період дії карантинних обмежень (такі докази є загальновідомим стосовно оголошених карантинних обмежень), а також період перебування на лікуванні, оскільки такий період співпадає із шестимісячним строком для подання заяви. Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного. Крім того суд звертає увагу, що позивачем подано письмове підтвердження про те, що він вчинив активні дії стосовно звертався в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено в прийнятті такої заяви по причині пропуску подання такої заяви, рекомендовано звернутися в суд, про що підтверджує лист роз`яснення державної нотаріальної контори. Дії нотаріуса відповідають вимогам Закону України\~«Про нотаріат»,\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22.02.2012\~року №296/5,\~оскільки нотаріус,\~отримавши\~від спадкоємця\~повідомлення про\~відкриття спадщини,\~яке проявилося\~в даній справі спосіб звернення спадкоємця до нотаріуса, встановивши підстави для відмови у прийнятті заяви і у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки позивач пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, правомірно надала письмове роз`яснення позивачу вирішувати його право в судовому порядку. А тому вимога про необхідність подання заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті спадкодавця, як це визначено в ч. 1 ст. 1269 ЦК України на позивача поширюється, враховуючи те, що він не проживав разом із спадкодавцем на час смерті. Таким чином, враховуючи строк пропуску звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , встановлений ст. 1270 ЦК України, а також передбачене Законом право спадкоємця у будь-який час протягом 6-місячного строку звернутися з заявою про прийняття спадщини і цей строк не може бути меншим та відсутність встановленого законом обов`язку спадкоємця передбачити на майбутнє неможливість звернення з такою заявою у будь-який проміжок часу шестимісячного періоду через непередбачуваність обставини (хвороба, карантин, за станом здоров`я), з огляду на встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд визнає поважними причини пропуску строку позивачем для звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса і вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Враховуючи обставини справи, задоволення позову не зачіпає та не порушує прав інших спадкоємців померлого. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що він, з незалежних від нього обставин, не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, зважаючи на те, що позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України\~№\~12-рп/2013\~зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого\~ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у\~тій мірі, в\~якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до\~правосуддя, їх\~треба, якщо це\~можливо, скоротити або\~скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Процесуальним кодексом не включено до обов`язку суду здійснювати повернення сплаченого судового збору при обов`язковому розподілі судових витрат. Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Згідно долученого до позовної заяви оригіналу платіжного доручення №60Е8-ТРМ-5103-ЕЕ10 від 21.08.2023 року вбачається, що позивачем було оплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача оплачений ним судовий збір, суд не вирішує таку вимогу. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved