Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У січні 2023 року із позовом звернулися [PERSON] , [PERSON] , які просили стягнути з [PERSON] на свою користь 186808,01 грн інфляційних збитків та 42161 грн 3% річних, а всього 228969,01 грн. Мотивували заявлені вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2017 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено та стягнено борг у загальній сумі 10000 дол. США, що в еквіваленті становить 256923,68 та судови витрати на загальну суму 7731,6 грн. Відповідач у добровільному порядку відмовилася сплачувати кошти, тому позивачі звернулися до органу виконавчої служби із заявою для примусового виконання рішення. Рішення суду в період з 18.10.2017 по 27.12.2022 рік не виконувалося тому у позивачів виникло право грошової вимоги за вказаний період на підставі ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 03.04.2023 справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.06.2023 позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.07.2023 року апеляційну скаргу представника позивачів задоволено, а ухвалу суду від 19.06.2023 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Представник відповідача надала заперечення у якому проти позову заперечила назвавши його необґрунтованим. Суду пояснила, що відповідачка добровільно погашала заборгованість у рамках виконавчого провадження та добровільно, що підтверджується випискою розрахунком ДВС. Заборгованість зменшувалася на суму погашення боргу, тому вважає, що наданий розрахунок неправильний. Також при здійсненні розрахунку позивачами не було взято до уваги зміни, що відбулися у цивільному законодавстві. Так згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також розрахунок здійснювався позивачами виходячи із офіційного курсу валют, який діяв на день закінчення строку дії договору, а не фактичну суму згідно рішення суду. Вказує на те, що порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті інфляційні втрати стягненню не підлягають. Спростовує вимогу сплати 3 % річних та інфляційних втрат змінами законодавства, що відбулися і в період карантину, а саме те, що позикодавець звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за прострочення. Також просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивачів у травні 2023 надав уточнену позовну заяву у якій просив стягнути з відповідачки на користь позивачів 77416,57 грн інфляційних збитків та 17178 грн 3% річних, а всього 94594,57 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити уточнену позовну заяву. Представник позивачів та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Представник надав суду заяву у якій просив розгляд справи здійснити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечила, підтримала позицію викладену у запереченні на позов. Суд дослідивши надані докази встановив, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 18.10.2017, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах борг в розмірі 7500 доларів США 00 центів, що еквівалентно 192692 гривні 76 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах борг спадкодавця [PERSON] в розмірі 2500,00 доларів США, що становить 64230 гривень 92 копійки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах 3% річних від особистого боргу перед [PERSON] та [PERSON] в розмір 5896 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах 3% річних від боргу спадкодавця [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON] в розмір 1912 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] сплачену суму судового збору в розмірі 2516 гривень 60 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] вартість проведеної судової почеркознавчої експертизи в сумі 3303 гривні 00 копійок. На підставі виконавчих листів виданих Вінницьким міським судом державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 55404664 та ВП №55404805. За виконавчим провадженням ВП № 55404664 де стягувачем є [PERSON] боржник [PERSON] сплатила 74700,3 грн за період з 13.04.2018 по 27.12.2022. За виконавчим провадженням ВП №55404805 де стягувачем є [PERSON] боржник [PERSON] сплатила 76971,03 грн за період з 16.04.2018 по 27.12.2022. Період після 27.12.2022 суд не бере до уваги, адже позивач його не охоплював. З наданим стороною позивача розрахунком 3% річних суд не погоджується, та надає власний розрахунок. Суд вважає, що оскільки відповідач хоч і не ставила питання про розстрочку рішення суду, проте все ж таки сплачувала кошти частинами. Тому суд надає розрахунок 3 % річних з урахуванням тих коштів, що сплачувалися на суму богу 25692368, який здійснювався за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Так в період з 18.10.2017 13.04.2018 року 3 % річних на суму 256923,68 склали 3758,83 грн, в період з 26.04.2018 07.06.2018 3 % річних на суму 247380,27 грн склали 874,30 грн, в період з 07.06.2018 12.07.2018 3 % річних на суму 238198,45 грн склали 704,81 грн, в період з 12.07.2018 18.09.2018 3 % річних на суму 233698,45 грн склали 1325,36 грн, в період з 18.09.2018 11.10.2018 3 % річних на суму 220971,17 грн склали 435,89 грн, в період з 11.10.2018 15.11.2018 3 % річних на суму 214607,53 грн склали 635 грн, в період з 15.11.2018 12.03.2019 3 % річних на суму 208243,89 грн склали 2017,74 грн, в період з 12.03.2019 30.07.2019 3 % річних на суму 189343,89 грн склали 2194,31 грн, в період з 30.07.2019 29.10.2019 3 % річних на суму 178080,55 грн склали 1346,58, в період з 29.10.2029 15.11.2019 3 % річних на суму 168551,83 грн склали 249,36 грн, в період з 15.11.2019 26.03.2020 3 % річних на суму 164006,37 грн склали 1789,67 грн, в період з 26.03.2020 26.11.2020 3 % річних на суму 159460,91 грн склали 3215,36 грн, в період з 26.11.2023 09.03.2021 3 % річних на суму 159015,91 грн склали 1357,98 грн, в період з 09.03.2023 26.05.2021 3 % річних на суму 104276,49 грн склали 505,67 грн, в період з 26.05.2021 27.12.2022 3 % річних на суму 103367,39 грн склали 4936,15 грн. Загальна сума склала 23989,03 грн. Суд окремо виділяє заборгованість у сумі 7731,6 грн, що складається із витрат на судовий збір, 3% річних та проведення експертизи. Та надає свій розрахунок, отже сума 3% річних за період з 18.10.2018 27.12.2022 складає 1205,5 грн; інфляційне збільшення за вказаний період на вищевказану суму становить 4788,81 грн. Згідно з ст. 18 ЦПК України та Конституції України, судове рішення, що набрало законної сили є обов`язковим на всій території України. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Хоча згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV (в момент прийняття рішення). Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Оскільки кошти стягнуті рішенням суду в іноземній валюті не мають інфляційних втрат та можуть бути перераховані тільки за курсом на момент виконання судового рішення у задоволенні частини вимог про стягнення інфляційних витрат в частині боргу на суму 10\~000 дол. США, що було еквівалентно 25256923,68 грн суд відмовляє. Із наданого судом розрахунку 3% річних з суми 25256923,68 складає 23989,03 грн, проте з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства стягує заявлені позивачем в уточненій позовній заяві 17178 грн. Стосовно боргу за несплачені витрати, що складаються з сум судового збору, 3% річних та проведення експертизи. То суд відмовляє у стягненні 3% річних, адже це перевищує заявлені вимоги, проте задовольняє інфляційне збільшення у сумі 4788,81 грн. Суд спростовує пояснення представника відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій з огляду на те, що зміни у «Прикінцевих та перехідних положеннях» ЦК України стосуються договорів кредиту (позики) наданих банком або іншим кредитодавцем, а правовідносини які виникла у даній справі стосуються не виконання рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 249,31 грн понесених судових витрат, що є пропорційно задоволеним вимогам. Роз`яснити стороні позивача, що оскільки вони зменшити позовні вимоги то вони мають право надати клопотання про повернення сплаченого судового збору.

Outcome: partial