Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 21.09.2023 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, у якому просить стягнути аліменти з відповідача на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до 30.06.2026 року, тобто до припинення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років у випадку навчання. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . За судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.12.2011 року у справі №2-н-57/11 з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на її та сестри [PERSON] утримання в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2011 року та до 12.01.2013 року, а з січня 2013 року до 08.08.2023 року лише на її утримання - у розмірі частини від заробітку (доходу) боржника, до досягнення нею повноліття. Після досягнення нею повноліття стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося. На даний час вона навчається на ІІ курсі денної форми навчання факультету дошкільної і початкової освіти імені Валентини Волошиної по спеціальності 013 «Початкова освіта денної, бюджетної форми навчання в Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського», з терміном навчання - з 15 вересня 2022 року до 30 червня 2026 року. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги не надає, тоді як вона навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати і самостійно заробляти кошти на своє утримання для придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу, навчального приладдя та посібників, оплати за житло, що змушує її звернутися до суду з цим позовом. Наскільки їй відомо, відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований у Джуринській сільській раді, тому отримує дохід, а отже, може сплачувати кошти на її утримання. При зверненні з цим позовом до суду позивач покликається на вимоги ст.51 Конституції України, ст.ст.199, 200 СК України. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву і не подав до суду відзиву на позов, недивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.09.2023 року (а.с.15-16). Разом з тим, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.09.2023 року, відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду Вінницької області заяву від 06.10.2023 року про визнання позовних вимог [PERSON] до нього, яка зареєстрована у суді 12.10.2023 року (а.с.20). У заяві відповідач [PERSON] також зазначив про розгляд справи у його відсутності, а також просить при ухваленні судового рішення врахувати, що він має матір непрацездатного віку. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавала. 2. 12.10.2023 року відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду заяву від 06.10.2023 року про визнання позовних вимог [PERSON] (а.с.20). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, відповідач до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 26.09.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 17.10.2023 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог - заяву про визнання позовних вимог (а.с.15-16). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України судом була роз`яснена сторонам у справі в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.09.2023 року, а також роз`яснено строк, у який сторони мають право подати клопотання про розгляд справи з їх повідомленням (викликом). Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами. Відповідачем відзив на позов у встановлений судом строк не подано, не дивлячись на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження від 26.09.2023 року, яку відповідач [PERSON] отримав 06.10.2023 року, що вбачається із зворотних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.18, 19). Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач [PERSON] на теперішній час є повнолітньою, що вбачається із копій паспорта позивача та свідоцтва про народження (а.с.4, 6). Повнолітня дочка відповідача [PERSON] - [PERSON] є студенткою 2 курсу факультету дошкільної і початкової освіти імені Валентини Волошиної спеціальності 013 Початкова освіта. Форма навчання - денна, бюджетна. Наказом №520С від 06.07.2023 року була переведена на старший курс. Термін навчання - з 15.09.2022 року до 30.06.2026 року. Зазначена обставина, що встановлена судом, підтверджується довідкою закладу освіти - Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського від 29.08.2023 року за №19/608 (а.с.9). Повнолітня дочка відповідача, яка продовжує навчання, відповідно до вимог ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Також судом встановлено, що з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на утримання доньки [PERSON] на підставі судового наказу Шаргородського районного суду від 22.12.2011 року №2-н-57/11 у частці від заробітку (доходу) боржника, що вбачається із копії постанови державного виконавця Шаргородського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.05.2021 року (а.с.8). Після досягнення позивачем повноліття, стягнення аліментів з відповідача припинилося. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання, не надає. Вказана обставина визнається відповідачем, з огляду на те, що останній не надіслав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, а навпаки, подав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] . До того ж, суд встановив, що позивач потребує матеріальної допомоги з боку батька. Так, з довідки виконкому Джуринської сільської ради від 21.09.2023 року за №567 вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на повному утриманні своєї матері [PERSON] , з якою проживає у [ADDRESS] (а.с.10). Оскільки позивач навчається на денній формі навчання та перебуває на повному утриманні матері, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджується довідками закладу освіти та органу місцевого самоврядування (а.с.9, 10), тобто не працює, то не може у повній мірі за рахунок стипендії забезпечувати власні матеріальні потреби на проживання у м. Вінниці у навчальний період, на придбання навчального приладдя, харчування. Проаналізувавши заяву відповідача про визнання позовних вимог [PERSON] та його ствердження про те, що він має матір непрацездатного віку, судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , яка продовжує навчання, та зауважує, що утримання осіб непрацездатного віку в Україні, до яких належить і матір відповідача, забезпечуються щомісячними пенсійними виплатами. Позивачем у позові вказано про те, що відповідач [PERSON] працевлаштований у Джуринській сільській раді. Судом під час розгляду справи при огляді офіційної сторінки Джуринської територіальної громади в мережі Інтернет встановлено, що відповідач [PERSON] є старостою с. Садківці, що входить до складу Джуринської територіальної громади. Отже, відповідач працевлаштований, отримує дохід у виді заробітної плати. При цьому, відповідач до заяви про визнання позовних вимог [PERSON] не додав до доказів отриманих доходів. Таким чином, відповідач, будучи працевлаштованим, ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Тому суд приходить до висновку, що відповідач може надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і потребує матеріальної допомоги. Також, суд зауважує, що відповідачем до заяви не надано доказів на підтвердження того, які витрати він несе на утримання матері непрацездатного віку. Відтак, суд констатує, що відповідач не надав доказів того, що несе витрати на утримання матері непрацездатного віку, а також доказів, які б вказували на фактичний розмір отримуваного ним доходу. Отже, виходячи з аналізу доказів, суд встановив, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки - [PERSON] , яка продовжує навчання, але ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на її утримання. Оскільки судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не бере участі в матеріальному утриманні повнолітньої дочки - [PERSON] , яка продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2026 року у разі її навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, відповідно до приписів ст.ст.199, 200 СК України. При цьому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не має на утриманні інших осіб, оскільки відомостей про протилежне не надано ні позивачем, ні відповідачем, а відтак, визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., на переконання суду, не призведе до погіршення матеріального становища відповідача [PERSON] . Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17, який суд застосовує, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що право [PERSON] , яка є повнолітньою, але продовжує навчання, на утримання з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, а позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При цьому, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у згадуваній постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17. При цьому, Верховний Суд у вказаній вище постанові зробив висновок, що подаючи до суду позовну заяву, саме позивач має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчання. Суд встановив, що позивач має потребу в утриманні, оскільки навчається на денній формі навчання, тому не працює, що вбачається із довідки навчального закладу від 29.08.2023 року (а.с.9). Також, суд враховує, що матір позивача, яка так само повинна надавати матеріальну допомогу на її утримання у період навчання, здійснює повне утримання доньки, що вбачається із довідки виконкому Джуринської сільської ради (а.с.10). Тому, враховуючи вище викладені обставини, суд прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення останньою двадцяти трьох років у випадку навчання. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). Згідно з ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову… (ч.1 ст.191 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи, що право позивача [PERSON] , яка продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька - відповідача [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов - підлягає задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2026 року, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, а у разі припинення навчання право на утримання слід припинити, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, враховуючи, що на період навчання вона не має самостійного заробітку, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved