Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про повернення йому на виховання малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2022 року відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Підставами для відібрання дитини було те, що мати та батько не виконують своїх обов`язків щодо утримання та виховання дітей. Зловживають алкогольними напоями, не створюють належних умов для проживання дітей, не дбають про їх здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, батьки не працевлаштовані, конфліктують між собою, вчиняють сварки, використовують нецензурну лексику та бійки на очах у дітей. [PERSON] навчається в Жукинській ОЗНЗ, куди приходить у неохайному вигляді, у брудному одязі та має неприємний запах. Мати дітей отримує державні соціальні виплати та витрачає їх на власні потреби. Родина проживає в старому будинку, який потребує ремонту та прибирання, де не створено належних умов проживання: відсутнє водопостачання, необладнане місце для приготування їжі. Неодноразові профілактичні бесіди, попередження з боку представників органу опіки та піклування та працівників служби у справах дітей Пірнівської міської ради не дали позитивних результатів, мати дітей неналежним чином виконує обов`язки щодо утримання та виховання дітей. [PERSON] змінився, критично відноситься до своєї поведінки раніше, розпочав ремонт в будинку, влаштувався на роботу, більше не зловживає алкогольними напоями. Змінився також морально та фізично, хоче виховувати надалі свою доньку. Таким чином, на підставі статті 170 СК України, [PERSON] просить повернути на виховання малолітню дитину, оскільки відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. 05.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.09.2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляд по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача Органу опіки та піклування Пірнівської сільської ради, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Пірнівської сільської ради, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовну не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Згідно до статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2022 року відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Передано малолітню [PERSON] , [INFO] , Органу опіки та піклування Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Роз`яснено, [PERSON] , що відповідно до частини 3 статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню ним дитини, суд за його заявою може постановити рішення про повернення йому дитини. Підставами для відібрання дитини було те, що мати та батько не виконують своїх обов`язків щодо утримання та виховання дітей. Зловживають алкогольними напоями, не створюють належних умов для проживання дітей, не дбають про їх здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, батьки не працевлаштовані, конфліктують між собою, вчиняють сварки, використовують нецензурну лексику та бійки на очах у дітей. [PERSON] навчається в Жукинській ОЗНЗ, куди приходить у неохайному вигляді, у брудному одязі та має неприємний запах. Мати дітей отримує державні соціальні виплати та витрачає їх на власні потреби. Родина проживає в старому будинку, який потребує ремонту та прибирання, де не створено належних умов проживання: відсутнє водопостачання, необладнане місце для приготування їжі. Неодноразові профілактичні бесіди, попередження з боку представників органу опіки та піклування та працівників служби у справах дітей Пірнівської міської ради не дали позитивних результатів, мати дітей неналежним чином виконує обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Як вбачається із вищевказаного рішення, [PERSON] не заперечував проти відібрання дитини на час, коли він налагодить та покращить побут і спосіб життя. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.02.2023 року за адресою [ADDRESS] , складеного комісією соціальної служби у справах дітей Пірнівської сільської ради, на підставі заяви [PERSON] , житло розміщене на 1 поверсі одно поверхового будинку, складається з двох кімнат. Будинок старий але придатний для проживання, є електризація, колодязь на дворі, опалення пічне, дрова заготовлені для опалення. В будинку чисто, є ліжка для сну, окрема кімната для дитини, місце для приймання їжі. Батько дитини підтримує зв`язок з донькою в телефонному режимі, цікавиться життям та здоров`ям. Згідно довідки №2-25/165 від 29.03.2023 року [PERSON] працює в АТ «Фабрика «Комбі» на посаді підсобного робітника із 16.03.2023 року за основним місцем роботи. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 14\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 23-1 Закону України «Про охорону дитинства», усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. Суб`єкти соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю в процесі своєї професійної діяльності здійснюють заходи з виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, надають їм комплекс послуг у межах повноважень, визначених законодавством, інформують інших суб`єктів, органи опіки та піклування в разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини та надання підтримки батькам чи притягнення їх до відповідальності. У разі, якщо у зв`язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім`я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб. Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, зобов`язані в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. У разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду, відпали причини, що перешкоджали належному виконанню ним батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини та створенні належні умови для її проживання та виховання. Частиною 3 статті 170\~СК України встановлено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Матеріалами справи доведено, що батько малолітньої [PERSON] після відібрання дитини змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Як зазначено позивачем в позові, ним створені належні умови для проживання та виховання дитини з батьком, оскільки на даний час у нього змінився образ життя. На даний час позивач працевлаштований, має постійний заробіток та гнучкий графік роботи, що дозволить йому безперешкодно займатися вихованням доньки. В будинку, в якому проживає позивач, створені всі належні умови для проживання дитини разом з ним. Положеннями статті 150 СК України, встановлені обов`язки батьків по відношенню до своїх дітей. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. При цьому, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст.151 СК України). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 СК України). Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Отже, є законодавчо обумовленими як права дитини на проживання разом з батьками, так і права батьків виховувати дитину особисто, тому будь-яке обмеження цих прав є недопустимим. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не може, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Згідно до частин 1 статті 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. При розгляді справи судом не встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для висновку про те, що проживання малолітньої дитини з позивачем створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або суперечитиме їх інтересам, навпаки, обставини, що були підставою відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, які перешкоджали належному вихованню ним дитини, та встановленні судовим рішенням від 22.11.2022 року Вишгородського районного суду Київської області, на даний час батьком усунуті. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки встановлені у судовому засіданні обставини вказують на те, що це не суперечить її інтересам, що позивач дійсно прагне виховувати дитину, піклуватися про її виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а відтак є можливість повернення доньки батькові, яка була відібрана за рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved