Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Одеської міської ради. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у неї з відповідачем народився син, [PERSON] . Відповідач записаний батьком дитини у свідоцтві про народження. Зазначає, що перебувала з Відповідачем у шлюбі з 02 травня 2009 року . 02.10.2012 року Білгород-Дністровським районним міськрайонним судом Одеської області шлюб між нею та Відповідачем було розірвано. Вказує, що син [PERSON] проживає з нею. З 2011 року Відповідач не бачив сина жодного разу. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Вказує, що син не отримував від батька жодного подарунку на день народження. 23 липня 2012 року Білгород-Дністровським районним міськрайонним судом Одеської області було прийнято рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь сина [PERSON] , але Відповідач не вважає за необхідне сплачувати аліменти, сума боргу станом на 01.09.2019 року становить 116 251,77 грн. Також зазначає, що Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] . Вихованням та фактичним утриманням сина займається тільки Позивач. Вказане можуть підтвердити також свідки [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що син навчається у Одеському навчально-виховному комплексі №53, відповідно до характеристики від цього навчального закладу вбачається відсутність батька у навчальному житті дитини. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні сина участі не бере, тобто ухиляється від своїх прямих обов`язків, у зв`язку з чим, подано даний позов. На підставі наведеного просила суд: позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908, 00 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року цивільну справу передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти прийняття заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду був належним чином повідомлений . Про причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник Служби у справах дітей та сім`ї Одеської міської ради не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними матеріалами справи відповідно до діючого законодавства та в найкращих інтересах дитини. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 02.10.2012 року рішенням Білгород-Дністровського районним міськрайонного суду Одеської області шлюб, зареєстрований 02.05.2009 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21 жовтня 2009 року. Згідно з свідоцтва про народження батьком [PERSON] записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 23 липня 2012 року Білгород-Дністровським районним міськрайонним судом Одеської області було прийнято рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 22.06.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сума боргу станом на 31.09.2019 року становить 116 251,77 грн. Як убачається з характеристики учня 6-в класу [PERSON] , виданої Одеським навчально-виховним комплексом №53, батько, [PERSON] за період 2019-2020 навчального року не виходив на зв`язок з класним керівником. Батько не цікавиться навчанням та успіхами дитини. Позивачем також надано довідку, завірену приватним нотаріусом Герасимів Ю.В. від 29 березня 2019 року, про те, що 13 липня 2017 року за реєстровим №3540 ним була посвідчена заява [PERSON] про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його сина [PERSON] . Водночас суд не бере до уваги, наданий Позивачем Акт, про підтвердження факту проживання [PERSON] , 2009 року народження, разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний Акт ніким не підписаний та не встановлено дати його виготовлення. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Водночас, згідно із ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, відповідно до положень ст. 19 СК України, питання щодо позбавлення батьківських прав певної особи повинно обов`язково розглядатися в досудовому порядку органом опіки та піклування з оформленням та видачею про це письмового висновку, однак, в матеріалах позовної заяви відсутній висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачем не зазначено, чи взагалі розглядалось таке питання органом опіки та піклування із винесенням письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Висновок органу опіки та піклування є ключовим доказом по даній категорії справ, якою б не була підстава позбавлення батьківських прав. Даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування про питання доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки даного висновку комісія спілкується з відповідачем та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Ненадання висновку одночасно з позовом позбавляє суд можливості провести розгляд справи у встановленому законом порядку. А відтак, суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що позивач не надав суду доказів , якими обґрунтовує свої позовні вимоги. Твердження позивача про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створює умов для отримання ними освіти не встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Водночас, як зазначив Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року у справі 331/5427/17, від 06.05.2020 року у справі №753/2025/19 позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166СК України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, інше за наявності вини в діях батьків. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських права стосовно сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed