Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Ейсмонта Є.А. звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача на користь позивача розрахункову суму заробітної плати в розмірі 40112,71 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи із середнього заробітку 613,94 грн по дату ухвалення судом рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2023 позивач звільнилася з роботи, проте всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України відповідач заборгував позивачу 40112,71 грн, що підтверджується копією розрахункового листа, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП відповідач повинен виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток становить 613,94 грн. Ухвалою суду від 28.08.2023 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, слухання справи призначено на 10:35 16.10.2023. 30.08.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача згідно якого заперечує щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку, вказує, що в країні введено воєнний стан, що вплинуло на роботу підприємства, у зв`язку з чим заробітна плата виплачувалася з запізненням не з вини роботодавця, вважає що в стягненні з відповідача середнього заробітку слід відмовити в повному обсязі, оскільки заборгованість виникла у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). 18.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив вказує, що військова агресія рф проти України негативно позначилась на функціонуванні більшості підприємств, а додані документи не свідчать про неможливість виконання обов`язків підприємства. 22.09.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де посилаючись на сертифікати торгово-промислової палати відповідач зазначає, що існували обставин непереборної сили. У судове засідання призначене на 16.10.2023 належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно наказу директора з кадрових питань та побуту АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» від 19.09.2023 №1454/ВК позивач 22.05.2023 звільнена з посади диспетчера механоскладального цеху №22 за власним бажання, ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). Згідно довідки про заробітну плату за червень 2023 року їй належить до виплати 40112,71 грн. Відповідно до положень ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно довідки про заробітну плату за червень 2023 року їй належить до виплати 40112,71 грн. Відповідач будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості не надав. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 40112,71 грн. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Будь-яких заперечень щодо визначеного позивачем середньоденного заробітку в розмірі 613,94 грн, а також способу розрахунку періоду затримки розрахунку відповідач не навів. Таким чином, затримка виплати заробітної плати з наступного робочого дня після по дату ухвалення судового рішення (23.05.2023 16.10.2023) склала 105 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку 64463,70 грн (613,94 грн*105 днів). Доводи представника АТ «СМНВО - Інжиніринг» з приводу того, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), не заслуговують на увагу, так як роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того, вимоги закону не змінювалися, діюче законодавство зобов`язує роботодавця своєчасно виплачувати працівнику заробітну плату. Надані представником АТ «СМНВО - Інжиніринг» копії сертифікатів Сумської торгово-промислової палати стосуються зобов`язань відповідача, які не є предметом даного судового провадження та містять конкретні відомості про неможливість виконання конкретних зобов`язань, як то обмеження права виїзду за кордон військовозобов`язаних осіб чи заборона у здійсненні певних валютних операцій. Разом з тим, зазначені обставини жодним чином не свідчать про неможливість виконання зобов`язання із виплати заробітної плати. Відповідачем не надано жодних доказів неможливості виконання саме цього зобов`язання, як то відсутність грошових коштів та неможливість їх залучення чи то неможливість використання наявних грошових коштів. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи конкретні обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Позивач був працевлаштований у відповідача та був звільнений за власним бажанням, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі становила 40112,71, яка не погашена до цього часу, тобто протягом майже 5 місяців. Крім того, позивачем не вказано яких майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку, він зазнав. В той же час, відповідач заявляє що має складний фінансовий стан та заборгованість перед значною кількістю контрагентів та працівників. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно, щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в меншому розмірі, ніж середній заробіток за вказаний період. При цьому суд також враховує, що постанови Сумського апеляційного суду на які посилається відповідач стосувались правових відносин влітку 2022 року, коли внаслідок збройної агресії була набагато складніша економічна ситуація. В той же час відповідачем не надано доказів неможливості залучення обігових коштів, а несплата працівникові заробітної плати не повинна перетворюватись в джерело безкоштовного кредитування підприємства. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16500 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1073,60 грн за вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати та на користь позивача судовий збір у розмірі 274,80 грн (16500*1073,60:64463,7).

Outcome: partial