Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

В січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 141-145), позов мотивовано тим, що з 26 вересня 1998 року по 19 березня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на якій було розташовано придбану генеруючу установку сонячної електростанції для виробництва електроенергії фотопанелі, інвертор та інше допоміжне обладнання та була призначена для виробництва електричної енергії, яку сторони спільно вирішили продавати з метою отримання прибутку. Так як земельна ділянка була оформлена лише на відповідача то і Договір про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року за №452-4 було укладено між ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» та відповідачем. В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 128/2224/20 про поділ між [PERSON] та [PERSON] майна, набутого під час шлюбу, предметом поділу якої була, зокрема, вищезазначена земельна ділянка та обладнання для виробництва електроенергії. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у вказаній вище справі визнано за [PERSON] та [PERSON] по частці земельної ділянки, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та по частці обладнання, встановленого на даній земельній ділянці, яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт. Окрім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 51\~890 грн. 24 коп., що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно. Постановою Верховного суду від 16 листопада 2022 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року було залишено без змін. Таким чином, сторони являються співвласниками в рівних частках, по , земельної ділянки за адресою - [ADDRESS] , і розміщеного на ній обладнання призначеного для виробництва електричної енергії. У період з 01 вересня 2020 року по 31 січня 2023 року за договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом» ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» відповідачу [PERSON] було нараховано дохід за вироблену електроенергію в розмірі 425\~396 грн. 60 коп. Позивач, як співвласник генеруючої установки та іншого обладнання для виробництва електроенергії та земельної ділянки, на якій це обладнання розміщено, має право на отримання доходів від використання цього майна, однак відповідач неправомірно утримує в себе та не виплачує добровільно позивачу належну йому частку отриманої оплати за вироблену електроенергію. З підстав наведених вище позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 212\~698 грн. 30 коп., що становить частку грошових коштів від суми 425\~396 грн. 60 коп. отриманої відповідачем за Договором про купівлі-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року за № 452-4, укладеним між TOB «ЕНЕРА Вінниця» та відповідачем. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 07 березня 2023 року призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом сторін). У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 116-119), у якому відповідач зазначає, що постановою Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року було скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині визнання за сторонами по частці обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт., а також в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 51 890 грн. 24 коп., що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно. Даною постановою суду було визнано за [PERSON] право приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт. 10 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідачем за ціною 587\~073 грн. продано покупцеві обладнання генеруючої установки. У зв`язку із тим, що після укладення між відповідачем та [PERSON] договору купівлі-продажу останній не в змозі переукласти договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом», кошти за генерацію електричної енергії продовжують надходити на рахунок відповідача, які останньою передаються новому власнику [PERSON] . Таким чином, відповідач не заперечує проти стягнення з неї на користь позивача частини грошових коштів, які були отриманні нею за договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з вересня 2020 року по 10 червня 2022 року, оскільки саме з 10 червня 2022 року обладнання генеруючої установки вибуло з власності відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Зубань О.О. збільшені вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову визнали частково, з підстав вкладених у відзиві на позовну заяву. Судом, за клопотанням відповідача було допитано як свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомив, що в 2019 році надав [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі із [PERSON] в позику, строком на 5 років, грошові кошти в розмірі 25\~000 дол. США, з метою придбання сонячної станції, яка в подальшому була і придбана. [PERSON] повернути позичені кошти не мала можливості, тому свідок їй запропонував продати сонячну станцію, знайшовши на неї покупця. [PERSON] погодилась і з отриманих коштів від продажу станції, повернула свідку позику. Під час отримання коштів позивач був присутнім. Свідок [PERSON] суду повідомив, що товаришує з батьком відповідача. В червні 2022 року придбав у [PERSON] генеруючу сонячну станцію. Оформлення договору відбувалось у нотаріуса. Дана станція не демонтована та знаходиться в с Агрономічне. У зв`язку із неможливістю переукласти договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом», [PERSON] передає свідку усі кошти з генерації електричної енергії в готівці та відповідно писав розписки про їх отримання. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 128/2224/20 про поділ між [PERSON] та [PERSON] майна, набутого під час шлюбу. За результатами розгляду даної справи, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року (а.с.14-40) земельну ділянку, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та обладнання, встановлене на даній земельній ділянці, яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт., визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , яке набуте ними під час шлюбу. В порядку поділу даного майна за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по на частку земельної ділянки, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та по частці обладнання, встановленого на даній земельній ділянці, яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт. Даним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 51 890 грн. 24 коп., що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно. Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року (а.с. 41-57) рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині, зокрема, поділу обладнання, яке встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт. та стягнення грошових коштів в сумі 51 890 грн. 24 коп., що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано за [PERSON] право приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт. Постановою Верховного суду від 16 листопада 2022 року постанову Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року в оскаржуваній частині вимог [PERSON] скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року. згідно висновків верховного суду (а.с. 58-70). За результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] . Верховний суд, заначив, що оскільки апеляційний суд скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову [PERSON] про визнання обладнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на частини обладнання, стягнення зі [PERSON] на його користь грошових коштів, та у частині вирішення зустрічного позову [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на обладнання, то постанова апеляційного суду в цій частині підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції. Таким чином, обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., являється об`єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , з розміром частки по кожного, і таке право у сторін виникло на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року. Використання вказаного вище обладнанням передбачає отримання доходу, і такий дохід, як встановлено судом, нараховується та отримується одним із співвласників відповідачем [PERSON] , що підтверджується Договором № 452-4 від 17 травня 2019 року про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством, укладений між ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» та [PERSON] (а.с. 71-76) та довідкою ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» від 15 лютого 2023 року (а.с. 98, 99). Відповідно до ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За наведеного, доходи, отриманні за вироблену електричну енергію підлягають поділу в річних частках між [PERSON] та [PERSON] , як співвласників обладнання, яке її виробляє. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Судом встановлено, що [PERSON] , набувши на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року право особистої приватної власності на обладнання, яке встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., 10 червня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М., відчужила її на користь [PERSON] за ціною в розмірі 587\~073 грн. (а.с. 120-122). ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» у листі від 20 червня 2022 року надала відповідь [PERSON] про відмову у переукладенні договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством у зв`язку із придбанням обладнання генеруючої установки, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , оскільки на теперішній час індивідуальним побутовим споживачем згідно укладеного договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг № 15430031 за вказаною адресою є [PERSON] (а.с. 123). За твердженнями відповідача [PERSON] , після укладення 10 червня 2022 року між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу обладнання генеруючої установки, останній не в змозі переукласти договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим тарифом» з ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», кошти за генерацію електричної енергії продовжують надходити на рахунок [PERSON] . Оскільки з 10 червня 2022 року відповідач не є власником майна, за використання якого надходять кошти на її рахунок, усі суми цих коштів після 10 червня 2022 року [PERSON] передає новому власнику [PERSON] . Вказані доводи відповідача підтверджуються розписками [PERSON] від 20 червня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 30 вересня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 01 грудня 2022 року, 30 грудня 2022 року, 30 січня 2023 року (а.с. 126-132) та підтверджено самим [PERSON] , допитаного в судовому засіданні в якості свідка. Отже, грошові кошти, які були отриманні [PERSON] в якості доходу за генерацію електричної енергії, на виконання досягнутих домовленостей у договорі купівлі-продажу обладнання генеруючої установки від 10 червня 2022 року, були передані [PERSON] , як власнику даного обладнання. Підставою для відчуження [PERSON] обладнання генеруючої установки за договором купівлі-продажу, укладеного із [PERSON] слугувало те, що таке обладнання перебувало у її особистій приватній власності на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року, про що зазначено у самому договорі (п. 1.3. Договору). Разом з тим, правова підстава набуття [PERSON] права особистої приватної власності на обладнання генеруючої установки відпала, адже із прийняттям Верховним судом постанови від 16 листопада 2022 року скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року, на підставі якої за нею було визнано права особистої приватної власності та залишено в силі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, за яким за сторонами визнано право власності по частці обладнання. Таким чином, отриманні [PERSON] грошові кошти від [PERSON] в якості доходу за генерацію електричної енергії в розмірі є набутими без достатньої правової підстави, адже розмір вказаного доходу належить позивачу [PERSON] , як співвласнику обладнання генеруючої установки ( частка). При цьому судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, а також підтвердив [PERSON] , як свідок, що обладнання, яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт., на даний час розташовано на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тобто, демонтаж [PERSON] обладнання генеруючої установки не здійснювався. Отже, на [PERSON] , відповідно до положень ст. 1214 ЦК України, покладається обов`язок, лише щодо відшкодування [PERSON] всіх доходів отриманих від [PERSON] в якості доходу за генерацію електричної енергії. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] свої вимоги про стягнення коштів пред`явив до [PERSON] , вимог до [PERSON] позивачем заявлено не було, тому судом не з`ясовувалась обставина виконання останнім обов`язку щодо повернення коштів. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З урахуванням наведеного, судом розглядаються вимоги позовної заяви, які заявлені позивачем до [PERSON] про стягнення грошових коштів, отриманих відповідачем за Договором про купівлі-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року за № 452-4, укладеним між TOB «ЕНЕРА Вінниця» та відповідачем у період з вересня 2020 року по червень 2022 року. У своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь дохід, з якого не відраховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, разом з тим, ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» було виплачено відповідачу дохід з відрахуванням вказаних платежів, а тому, до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає дохід, з якого відраховано усі необхідні платежі. Із довідки, від 15 лютого 2023 року вбачається, що ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» згідно договору №452-4 від 17 травня 2019 року про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом за період з 01 вересня 2020 року по 31 січня 2023 року нараховано дохід в сумі 425 396 грн. 60 коп. (а.с. 99). Відповідно до вказаної вище довідки, в період з вересня 2020 року по червень 2022 року дохід, який було виплачено [PERSON] , становить 239\~454 грн. 46 коп. При цьому із доходу за червень 2022 року, розмір якого становить 10\~504 грн. 23 коп., [PERSON] передала [PERSON] 7\~002 грн. 82 коп., на виконання укладеного між ними договору від 10 червня 2022 року, що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с. 127). Таким чином, в період з вересня 2020 року по червень 2022 року дохід, який було виплачено [PERSON] , становить 232\~451 грн. 64 коп., а його розміру відповідно становить 116\~225 грн. 80 коп. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 116 225 грн. 80 коп., що становить грошових коштів, отриманих [PERSON] у період з 01 вересня 2020 року по 10 червня 2022 року за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарством від 17 травня 2019 року за № 452-4, укладеним між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та [PERSON] . Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 2\~127 грн. (а.с. 84, 147), а також понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. (а.с. 200, 201). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 162 грн. 27 коп. та 5 464 грн. 35 коп. витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial