Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

3.10.2023 позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивачка покликається на те, що 13.06.2017 уклала шлюб з відповідачем. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння й поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, різницю характерів, поглядів на життя. Така ситуація призвела до того, що кожен з них живе своїм особистим життям. Вказує, що шлюбні відносини на теперішній час не підтримують, шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, тому просить задовольнити поданий позов. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 5.10.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про визнання позову та розгляд даної справи у його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається із свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 13.06.2017, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2017, актовий запис № 27 /а.с.6/. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 56 Сімейного кодексу України кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд дійшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., згідно з квитанції від 2.10.2023. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов до висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536,80 грн.

Outcome: approved