Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто від 18.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 його заробітку доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і на весь час проживання й опікування дитиною з інвалідністю. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Після розірвання шлюбу сторін із позивачем залишився проживати їх спільний син [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю, не маоже постійно знаходитися без стороннього догляду, а тому перебуває на її утриманні. Однак, позивач стверджує, що потребує матеріальної допомоги на утримання сина та додаткові витрати на його лікування, оскільки має скрутний матеріальний стан, а після неодноразових звернень до відповідача, він матеріальної допомоги не надає. Ухвалою суду від 18.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Відповідач не\~заперечує щодо\~задоволення позовної\~вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, однак просив суд відмовити у задоволення частини позову про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю. Відповідач посилається на свій поганий матеріальний стан, на те, що утримує іншу їх спільну дитину [PERSON] , [INFO] , а також\~на те,\~що позивач\~не довела,\~що син\~ [PERSON] , [INFO] не може\~обходитися без\~стороннього догляду.\~Крім того,\~відповідачу відомо,\~що син\~знаходиться в школі-інтернат і перебуває на державному забезпечені, а позивач отримує соціальну допомогу. Позивач відповіді на відзив не подала. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є сторони справи. Після укладення шлюбу, позивач змінила прізвище. Згідно довідки Турбівської селищної ради від 10.07.2023 позивач проживає без реєстрації по [ADDRESS] ,\~а з\~нею також\~проживає син\~ [PERSON] та знаходиться на її утриманні. У матеріалах справи наявна численна медична документація відносно [PERSON] з якої вбачається, що він є інвалідом дитинства, ступінь самообслуговування, пересування та орієнтації до виконання ІПР ІІ +. Знаходиться на програмі реабілітації інваліда, навчається у Староприлуцькій школі-інтернат. Позивач стверджує, що потребує матеріальної допомоги на утримання сина, однак доказів спроможності її надавати відповідачем у матеріалах справи немає. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Зміст зазначених норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Судом встановлено,\~що син\~сторін проживає\~спільно з\~матір`ю\~позивачем за\~однією адресою\~та перебуває\~на її\~утриманні.\~Крім того,\~позивач стверджує,\~що незважаючи\~на її\~неодноразові звернення,\~матеріальної допомоги\~на утримання\~дитини він\~не надає.\~Разом з\~тим,\~відповідач у\~своєму відзиві\~не заперечував\~щодо задоволення\~позовної вимоги\~про стягнення аліментів на неповнолітнього сина. В силу вимог ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач має право на отримання аліментів на утримання проживаючого з нею неповнолітнього сина, а також визнання позивачем цієї частини позовних вимог, а тому суд визначаючи їх розмір керується ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини заробітку, всіх доходів, батька, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітньої дитини, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю права на утримання, незалежно від того, чи вона (він) працює та незалежно від її (його) матеріального становища. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу. Судом було встановлено, що згідно довідки Турбівської селищної ради від 10.07.2023 позивач проживає за однією адресою разом із сином [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Наявною у матеріалах справи медичною документацією відносно [PERSON] підтверджується, що він є інвалідом дитинства, ступінь самообслуговування до виконання ІПР ІІ +. [PERSON] знаходиться на програмі реабілітації інваліда та навчається у Староприлуцькій школі-інтернат. В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом було встановлено, що позивач стверджує, що незважаючи на її неодноразові звернення до відповідача, він матеріальної допомоги не надає. Натомість відповідач посилається на свій поганий матеріальний стан, на те, що утримує іншу їх спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Однак,\~попри аргументи\~позивача щодо\~потреби коштах\~на її\~утриманні,\~оскільки з\~нею проживає спільний син, який є дитиною з інвалідністю, та контраргументи відповідача про скрутний матеріальний стан, однак доказів можливості надавати відповідачем вказану матеріальну допомогу у матеріалах справи немає. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 його заробітку доходу щомісячно, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: partial