Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

13.09.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд визначити розмір аліментів на неповнолітню дитину та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №53. Шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 12.01.2021. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 12.01.2021 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час старша донька сторін досягла повноліття, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання другої дитини. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 15.09.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 12.10.2023. Позивачка у судове засідання не прибула, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. 11.10.2023 направила на адресу суду заяву (вх. № 4332/23-вх від 10.10.2023), у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, відповідно до поданої ним заяви від 10.10.2023 за вх. № 4333/23-вх позов визнав та просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 14 вересня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №53. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , відповідач є батьком дітей. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 12.01.2021. Цим же рішенням ухвалено стягувати на\~користь\~ [PERSON] \~з\~ [PERSON] \~аліменти\~на\~утримання дітей\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~у розмірі\~однієї третини\~від заробітку\~(доходу)\~платника аліментів,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~щомісяця,\~від дня\~пред`явлення позову\~12.11.2020\~і до\~досягнення дітьми\~повноліття(а.с. 11-12). Як вбачається з копії паспорта [PERSON] (доньки сторін), вона [INFO] досягла повноліття, у зв`язку з чим аліменти на її утримання на даний час з відповідача не стягуються, водночас син сторін є неповнолітнім та проживає з матір`ю. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні обов`язки батьків закріплені у частині 2 статті 51 Конституції України. Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, майновий стан платника аліментів враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зокрема, Верховним Судом зазначається, що статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. За змістом частин першої і другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частин другої та третьої статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивачкою заявлено у позові вимогу про стягнення з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліментів у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів у розмірі, що визначається відповідно до положень частини третьої статті 183 СК України не забезпечує потреб неповнолітньої дитини у достатній мірі. Відповідачем заперечень стосовно заявленої позовної вимоги не висловлено, навпаки, відповідач позов визнав у повному обсязі. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років станом на день звернення позивача до суду з позовом (13.09.2023) становить 2833 гривні. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача у дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved