Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] та приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни про визнання права власності та витребування майна. Заявамотивована тим, що приватним виконавцем Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника від 25.08.2020 року. Арешт був накладений на автомобіль марки «DODGE» модель«Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києві,який належить [PERSON] . Даний автомобіль був предметом застави по Договору від 01 жовтня 2020 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] і [PERSON] 05 березня 2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» відступив своє право вимоги на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС" згідно Договору про відступлення прав вимоги №GL2N79735. ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС" стало новим кредитором по кредитному Договору №242/11/43/2008-840. 22 червня 2020 року, Приватним нотаріусом Івано-Франківсього міського нотаріального округу Личук Т.В., за наслідками звернення ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС", було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №1734 щодо стягнення із позивача грошової суми, не погодженої та оспорюваної із банком у загальному розмірі 208 721 грн. 61 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 131 019 грн 53 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 77 402 грн. 08 коп. та суми сплати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису у розмірі 300 грн. 00 коп. В подальшому, приватним виконавцем Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження, поданої 21 серпня 2020 року ТОВ " ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС". Позивачу стало відомо про арешт автомобіля лише 17 вересня 2020 року, коли представникпозивачапо довіреності ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, а також дізнався про те, що даний арештований автомобіль позивача вже виставлений на торги. 22 вересня 2020 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС». Цього ж дня Дніпровським районним судом міста Києва було винесено рішення про накладення арешту на автомобіль марки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києві. Ухвалою від 28.09.2020 року Дніпровським районним судом було виправлено описки в рішенні від 22.09.2020р. 22.09.2020 позивачем в усному порядку було повідомлено приватного виконавця Лановенко Людмилою Олегівною про прийняте рішення, оскільки письмову заяву приватний виконавець приймати відмовилася. 23 вересня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ» здійснені торги з продажу автомобіля марки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києві. За наслідками торгів 23 вересня 2020 р. приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною було складено протокол про проведені електронні торги № 503257 від 23.09.2020, номер лоту № 441824. Переможцем із реалізації автомобіля марки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києвістав [PERSON] . Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №503257, отримувачем коштів за проданий автомобіль виступив приватний виконавець Лановенко Л.О. Підставою передачі автомобіля [PERSON] є акт про проведені електронні від 07.10.2020 р., складений приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилою Олегівною. 29 січня 2021 року по справі №755/13770/20 за позовом [PERSON] до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС" за участі третьої особи приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 22 червня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківсього міського нотаріального округу Личук Т.В., зареєстрований в реєстрі №1734 щодо стягнення із [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТ ХАУС" заборгованості у розмірі 208 721 грн. 61 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на вказані фактичні обставини справи позивач вважає проведені електронні торги незаконними, просить визнати проведені електронні торги недійсними, визнати незаконним та скасувати акт про проведені електронні торги, визнати право власності на автомобільмарки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києвіта витребувати вказаний автомобіль у [PERSON] 16 лютого 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, а вадресу суду направили заяву про розгляд справи у їх відсутність. ДП «СЕТАМ» про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, до суду свого представника не направив, причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Приватний виконавець Лановенко Л.О. в судове засідання також не з`явилася, подала заяву від 29.03.2023, в якій просила розглядати справу без її участі. У встановленому порядку направила відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що електронні торги проведені без порушень у відповідності до чинного законодавства, а позивачем не доведено порушення правил проведення торгів, які б слугували підставою для визнання їх недійсними. Також, у відзиві, як на підставу обґрунтування своїх заперечень, послалась на Довідку Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 03.11.2020р. стосовно здійснення перевірки у виконавчому провадженні № [NUMBER] за скаргою [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву не надав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 23.09.2020 р. відбулись електронні торги з реалізації автомобіля марки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] переможцем торгів, проведених ДП "Сетам" став [PERSON] Також встановлено, що торги проведено в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] відкритого 25.08.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. з примусового виконання виконавчого напису від 22 червня 2020 р. (зареєстрований в реєстрі за № 1734), який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 07.10.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. складено Акт про проведені електронні торги. Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 29.01.2021 р. у справі № 755/13770/20 задоволено позов [PERSON] до ТОВ "Фінансова крмпанія "Інвест Хаус", третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович та визнано виконавчий напис від 22.06.2020 р., зареєстрований в реєстрі за № 1734 таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд прийшов до висновку, що в день вчинення виконавчого напису 22.06.2020 р. нотаріус керувався пунктом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядкуна підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172, в реакції від 10.12.2014 р. на підставі постанови КМУ від 26.11.2014 р., який був незаконним та не чинним. Крім того, судом зазначено, що строк для вчинення виконавчого напису закінчився 24 червня 2017 року. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 29.01.2021 р. у справі № 755/13770/20 набрало законної сили 28.02.2021 р. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 520/11429/17 від 19.12.2019р. зазначив, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. У Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.12.2019 по справі №641/1793/17 вказано, що ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Подібних висновків Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду дійшов у справі № 910/2164/18, що викладені у постанові від 11.12.2019р. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, на момент проведення торгів 23.09.2020 р. Дніпровським районним судом міста Києва розглянута заява [PERSON] , [PERSON] забезпечення позову до його подачі та 22.09.2020 р. винесено ухвалу, якою накладено арешт на автомобіль марки «DODGE» модель «Caliber SXT», 2008 р.в., колір сірий, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 26.09.2008р. ВРЕР-12 УДАІ в м.Києві, власником якого є [PERSON] . З цього приводу Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у справі № 643/12369/19 (постанова від 19.02.2021р.) зазначив на те, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. У постанові Верховного Суду від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2020р. у справі № 204/1349/15-ц зазначено, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Акт про проведені електронні торги є документом на підставі якого оформлюється перехід права власності на майно. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються положенням ст. 650 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно із частиною 1 статті 650, частиною 1 статті 655 та частиною 4 статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами у договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина 1 статті 658 ЦК України). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба чи приватний виконавець та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1 -3 та 6 статті 203 ЦК України. (частина 1 статті 215 ЦК України). Виходячи з частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Згідно з частиною 2 статті 16, частиною 1 статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частиною 2 статті 16, частиною 1 статті 215 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину частиною 2 статті 16, частиною 1 статті 215 ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Наведене узгоджується з нормами частини 4 статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що мало місце порушення норм законодавства при складанні виконавчого напису нотаріуса, який послужив підставою для відкриття виконавчого провадження і в подальшому продажу автомобіля, та мало місце порушення прав та законних інтересів позивача. Таким чином, не лише дотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/856/17 від 05.06.2018р. висловила позицію, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.06.2016р. організація електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною),після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем. В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду доходить висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба або приватний виконавець та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Згідно із Порядком реалізації арештованого майна вчинення Організатором заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних аукціонів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. З матеріалів справи за позовом [PERSON] вбачається та сторонами підтверджується, що організатором реалізації арештованого майна виступає ДП «СЕТАМ», заявка та документи щодо передання майна на реалізацію організатору сформовані приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. Відповідно до абз. 3 та абз.4 п. 4 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, при прийняттй судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21.11.2018р. у справі № 465/650/16-ц зазначила, що згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справ, виконавчий напис нотаріуса складений всупереч чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача. Вказаний виконавчий напис нотаріуса визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. В подальшому відкрите виконавче провадження та проведені електронні торги здійснені без законних на те підстав, а відтак з порушенням. Постанова Верховного суду України№ 3-98гс/11 від 3 жовтня 2011 року містить правову позицію, відповідно до якої, у разі якщо не було дотриманно вимоги закону при виконанні судових рішень, то це є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними та витребування проданого майна від добросовісного набувача. Так, інститут цивільно-правового захисту серед способів захисту передбачає відновлення становища, яке існувало до порушення права (п. 4 ст. 16 ЦК України). Такий підхід відповідає й ідеям, закріпленим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції, що має назву «Право на ефективний засіб юридичного захисту», проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahalvs . theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни [1, c. 205]. Відновлення становища, що існувало до порушення права, як спосіб захисту застосовується в тих випадках, коли порушене суб`єктивне право унаслідок цього не припиняє свого існування і може бути реально відновлене шляхом усунення наслідків правопорушення. Даний спосіб захисту охоплює широке коло конкретних дій, наприклад, повернення власнику його майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК). У рішенні по справі № 6-327цс15 від 23.12.2015 р. Верховний Суд вказав на таке: відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97/ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту». Відновлення становища, що існувало до його порушення, може здійснюватися за допомогою, зокрема, застосування заходів судового захисту. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року (справа №6-251цс15), одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею, внаслідок здійснення приватним виконавцем виконавчих дій на підставі незаконного виданого виконавчого напису нотаріуса. У постанові від 2 березня 2016 року (справа № 6-3090цс15) Верховний Суд України виклав правовий висновок, згідно з яким за загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободзакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.ст.317 та 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 386 цього Кодексу визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що "належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)". Статтею 89 ЦПК Українивстановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд зазначає на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Частиною 4 статті 263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, з огляду на те, що виконавчий напис, на примусове виконааня якого проведено реалізацію автомобіля позивача визнано таким, що не підлягає виконанню та беручи до уваги, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею, нвявні підстави для задоволення позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved