Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 13 вересня 2008 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів стану зроблено відповідний актовий запис №234 та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2011 року шлюб - розірвано, спілкування з відповідачем припинено з 2011 року, а з вересня місяця 2014 року відповідач не бачив дитину жодного разу. Відповідач понад 9 років не спілкується з дитиною, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні та вихованні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання сина, підготовкою його до самостійного життя. Відповідач взагалі не приймає участь у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; протягом 9 років не спілкується з дитиною, то є необхідним для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Отже, з вини відповідача свідомо створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина з моменту розірвання шлюбу вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні. З доданих до позову документів вбачається, що мати [PERSON] станом здоров`я сина не цікавилась, ніколи до школи не приходила, не телефонувала, навчанням та вихованням сина не обізнана, з 2011 року за місцем реєстрації сина не проживає та не зареєстрована. У 2015 році він створив нову родину з [PERSON] , спільно виховують сина, мають усі необхідні умови для його виховання, навчання та розвитку. У шлюбі з дружиною [PERSON] народився другий син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьками. Враховуючи зазначені обставини, він звернувся до органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради з проханням проведення перевірки умов проживання та виховання сина для подальшого звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, про що був складений акт комісією 07.03.2023 року. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує тривалу відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків і небажання змінювати негативне ставлення відповідача до власної дитини. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали подану позовну заяву, посилаючись на обставини викладені у позові. Крім того вказали, що з 2014 року відповідачка припинила зв`язок з дитиною, з 2022 року перебуває в Польщі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник третьої особи Волошенюк Г.С. в судовому засіданні підтримала позовну заяву. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-6314/11 позовні вимоги задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Як вказує позивач, відповідачка [PERSON] не підтримує зв`язок з дитиною з 2014 року. З того часу, неповнолітня дитина постійно проживає разом з батьком, який повністю займається його вихованням, навчанням, опікується його здоров`ям та розвитком. В судовому засіданні було надано пояснення свідком [PERSON] , відповідно до яких було вказано, що з двох років дитини [PERSON] , [PERSON] не спілкується з ним. Вона сама хоче, щоб її позбавили батьківських прав, хоче жити для себе. В судовому засіданні в присутності педагога надав пояснення дитина [PERSON] . Так, вказав, що живе з батьком. Про рідну мати нічого не знає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: ухиляється від їх виконання, байдуже ставиться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний стан дитини, матеріально її не забезпечує, живе окремо та взагалі сином не цікавиться. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила дитині повноцінні і достойні умови життя. Мати не забезпечила її належними житлово-побутовими умовами та не намагається дбати про потреби своєї дитини, неодноразово попереджалася про неприпустимість такого відношення до своєї дитини, але відповідач проігнорувала ці попередження. Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв`язку з цим, захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач, в інтересах малолітньої дитини, просив припинити особисті немайнові права та обов`язки відповідача у відношенні її малолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Згідно з розпорядженням Голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 27 вересня 2023 року №278-р вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 42-44). В свою чергу, згідно висновку вбачається, що [PERSON] надіслала за допомогою програми Вайбер паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою, що 04.04.2022 року вона перетнула кордон та на сьогоднішній час не повернулася і надала письмову заяву, що згодна на позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїм дітям повноцінні і достойні умови життя, не забезпечує дитину належними житлово-побутовими умовами і не намагалась дбати про його потреби. Всім цим, як було встановлено судом, займається батько дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, з урахуванням висновку Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідачки, суд вважає необхідним стягнути з нею аліменти на утримання дитини, в розмірі 50% відсотків мінімального прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного і

Outcome: approved