Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Адвокат Пустовий Б.В., який здійснює представництво [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 2339, видане 17.10.2018 року Кондрою Л.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ, в частині визначеної 1/1 частки спадкового майна, що складається з житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки спадкового майна, що складається з: житлового будинку площею 78,2 кв.м. літ. «А», сарай площею 12,3 м.кв. літ.\~«Б», сарай площею 37,8 м. кв. літ. «В», навіс площею 14,4 кв.м. літ. «Д», убиральня площею 1,6 кв.м. літ. «Е», навіс площею 13,8\~кв.м. літ «К», що знаходиться по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки спадкового майна, що складається з: житлового будинку площею 78,2 кв.м. літ. «А», сарай площею 12,3 м.кв. літ.\~«Б», сарай площею 37,8 м. кв. літ. «В», навіс площею 14,4 кв.м. літ. «Д», убиральня площею 1,6 кв.м. літ. «Е», навіс площею 13,8 кв.м. літ «К», що знаходиться по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки спадкового майна, що складається з: житлового будинку площею 78,2 кв.м. літ. «А», сарай площею 12,3 м.кв. літ. «Б», сарай площею 37,8 м. кв. літ. «В», навіс площею 14,4 кв.м. літ.\~«Д», убиральня площею 1,6 кв.м. літ. «Е», навіс площею 13,8 кв.м. літ «К», що знаходиться по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок площею 78,2 кв.м. літ. «А», сарай площею 12,3\~м.кв. літ. «Б», сарай площею 37,8 м. кв. літ. «В», навіс площею 14,4 кв.м. літ. «Д», убиральня площею 1,6 кв.м. літ. «Е», навіс площею 13,8 кв.м. літ «К», що знаходиться по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь брата [PERSON] . В свою чергу [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , та не заявив про відмову від спадщини. Крім того, за вказаною адресою проживали та були зареєстровані позивачі. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачі, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , та не заявили про відмову від спадщини. Постановою державного нотаріуса від 13.01.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, [PERSON] дізналась, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину №2339, виданого 17.10.2018 року належить [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 19.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.05.2023 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.10.2023 року в судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. 24.10.2023 року позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явились, представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачів, за наявними у справі доказами, згідно заявлених вимог, які підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Кондра\~Л.В., в судове засідання не з`явилась, до суду направила клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Димерської селищної ради, в судове засідання не з`явився, до суду направлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника н підставі наявних в матеріалах справи доказів. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] по день своєї смерті проживала разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Допитавши [PERSON] та [PERSON] в якості свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Частиною 2 статті 315\~ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.12.2015 року, [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 05.02.1977 року, [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 06.03.2007\~року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», власником вказаного будинку є [PERSON] . Рішенням Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області від 07.07.2016 року №70-06-VII «Про перейменування вулиць села Козаровичі», перейменовано вулицю в селі Козаровичі без зміни нумерації будинків, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області від 19.10.2021 року №327 вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на момент смерті постійно проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з нею в даному будинку були зареєстровані, проживали і проживають на даний час: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, обставини, які зазначались за для обґрунтування підстав заявленої позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді, Крім того, даний факт підтвердили допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Отже, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 2339, видане 17.10.2018 року Кондрою Л.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ, в частині визначеної 1/1 частки спадкового майна, що складається з житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель [ADDRESS] , суд дійшов до наступного. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, а саме на житловий будинок з відповідними частинами надвірних будівель [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 18.12.2015 року [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву, яка зареєстрована в реєстрі за №801 згідно якої, останній відмовився від прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] на користь брата [PERSON] , [INFO] , на спадщину не претендує, звертатись до суду з питанням про прийняття спадщини не збирається. Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218\~Цивільного кодексу\~України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.1297\~Цивільного кодексу\~України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270\~цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~посадова особа\~відповідного органу\~місцевого самоврядування,\~уповноважена на\~вчинення нотаріальних\~дій,\~при видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом перевіряє\~факт смерті\~спадкодавця,\~наявність заповіту,\~час і\~місце відкриття\~спадщини,\~склад спадкового\~майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Під час розгляду справи встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. видала свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на підставі заяви останнього та поданих до неї документів, однак нотаріусом не було перевірено місце відкриття спадщини, не перевірено наявність інших осіб, які на день смерті проживали разом із спадкодавцем та мали право на спадкування. Суд враховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року №916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорене свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видане з порушенням процедури встановлення кола спадкоємців та порушують прав позивачів як спадкоємців за законом, а тому суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. Отже, враховуючи, що стороною позивача доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] порушені права позивачів, та не заперечуються дані осбтавини відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо заявленої позовної вимоги про визнання за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/3 частці за кожним, на спадкове майно, що складається з: житлового будинку площею 78,2 кв.м. літ. «А», сарай площею 12,3 м.кв. літ.\~«Б», сарай площею 37,8 м. кв. літ. «В», навіс площею 14,4 кв.м. літ. «Д», убиральня площею 1,6 кв.м. літ. «Е», навіс площею 13,8 кв.м. літ «К», що знаходиться по [ADDRESS] , суд дійшов до наступного. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з відповідними частинами надвірних будівель [ADDRESS] . Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Дударєвою І.Ю. від 13.01.2022 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не надала нотаріусу правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Згідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 06.03.2007 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] . Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки виданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області від 16.12.2021 року №380 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з ним в даному будинку були зареєстровані, проживали і проживають на даний час: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Статтею 55 Конституції України, гарантоване й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, до вказаного висновку дійшла Велика палата Верховного суду, постанова від 15.05.2018 року справа №9901/439/18. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі як спадкоємці за законом відповідно до приписів статей 1216, 1218 ЦК України мають право, в порядку спадкування по 1/3 частці за кожним, на майно спадкодавця. На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1266, 1297 ЦК України,

Outcome: approved