Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що бабусі позивача [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.1981 року, перейшло як до спадкоємця першої черги майно, яке залишилося після смерті свого чоловіка [PERSON] (діда Позивача), яке розташоване по [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про права на спадщину від 16.01.1981 року, спадкова справа № 137, зареєстровано в реєстрі, посвідченого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Івашок Л.П.. Після смерті бабусі Позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] , (свідоцтво про смерть № [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області 26.06.1995 року), спадкодавцями першої черги були її діти - [PERSON] та [PERSON] (рідний брат та сестра). На день смерті бабусі Позивачки було 19 років. З дня смерті бабусі по день звернення до суду позивачка 27 років користується відкрито 1/2 частиною будинку по [ADDRESS] . Мати Позивачки, [PERSON] , прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та була власницею 1/2 частки цього майна, про що свідчить свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Відомості щодо іншого спадкоємця у Позивача відсутні. Тобто, Позивачу не відомо, чи приймав брат її матері спадкове майно, після смерті своєї матері, бабусі Позивача, чи ні. Після смерті матері Позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] , її рідна донька прийняла спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від 16.08.2019 року, посвідчене та видане Кравченко О.М. приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Інформації щодо видачі 1/2 спадкового майна іншій особі в свідоцтві, не зазначено. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями чч.1 та 4 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає 10 років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 у справі №201/12550/16-ц, від 27.06.2019 у справі №175/2338/16-ц. Судом встановлено, що після смерті бабусі Позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] , (свідоцтво про смерть № [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області 26.06.1995 року), спадкоємець першої черги її дитиною - [PERSON] прийнята спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та була власницею 1/2 частки цього майна, про що свідчить свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 17.02.1996 року на 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] видане спадкоємцю [PERSON] , визначено, що на долю спадкового майна свідоцтво не видано. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що проживає в [ADDRESS] та є сусідкою позивача. Проживає з 1989 року, особисто знала бабусю позивача [PERSON] та її доньку [PERSON] . Відносно сина [PERSON] зазначила, що на момент коли переїхали до зазначеного домоволодіння син [PERSON] станом на 1989 рік в живий вже не було, та за інформацією з боку [PERSON] він загину на території білорусії. Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Першочергово суд зауважує, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Матеріали цивільної справи не містять доказів обставин того, що власником предмету позову 1/2 частини домоволодіння є або був [PERSON] або [PERSON] . Правові відносини щодо спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , регулюються Цивільним кодексом Української РСР (в редакції на час відкриття спадщини), де ст.548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно зі ст.553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 17.02.1996 року на 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] видане спадкоємцю [PERSON] , Доказів на доведення обставин того, що на іншу частку спадкового майна в розмірі 1/2 долі свідоцтво про право власності видавалося, матеріали цивільної справи не містять, а отже не вирішено та не визначено правове питання переходу права власності на зазначену частку спадкового майна. Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів на наявність обставин того, що відносно 1/2 долі спадкового майна мали місце підстави визначені ст.555 ЦК Української РСР. Правове питання прийняття спадщини з боку [PERSON] після [PERSON] у суду не викликають сумніву, оскільки нотаріусом за наслідками прийняття спадщини видано свідоцтво про право на спадщину. Наслідки вирішення питання відносно іншої долі спадщини нотаріусом, матеріали цивільної справи не містять. Суд зауважує, що позивач, як спадкоємець [PERSON] , не обмежений в судовому або позасудовому порядку порушити питання відносно визначення правового статусу та майнового права (визнання права власності) відносно іншої частки спадкового майна в розмірі 1/2 долі, за наслідками відкриття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначена позиція суду повністю узгоджуються, як з принципом правової визначеності за ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, так і з принципом належності права власності за спадковими правовідносинами (послідовних переходів права від спадкодавців до спадкоємців). Одночасно, суд звертає увагу, що вищезазначені принципи не можуть допускати ситуацію, за якою продовжується невизначеність відносно права власності на майно (за даною справою 1/2 долі спадкового майна - домоволодіння) за обставин відкриття спадщини та прийняття спадщини спадкоємцем. Відносно позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю, суд приходить до висновку, що позов є передчасним, з посиланням на вищезазначені обставини невизначеності майнових прав щодо предмету позову, у зв`язку з чим позов залишається без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed