Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Манівео швидка допомога та відповідачем було укладено кредитний договір. У подальшому на підставі договору факторингу позивачу перейшло право вимоги за цим договором на суму 20700,18 грн., у тому числі 7950,00 грн. основна сума боргу, 12750,18 грн. відсотки. Відповідач не виконав свого зобов?язання та не повернув боргу. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25.07.2023 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги: зокрема, не надано доказів наявності права ТОВ «Таліон Плюс» відступати право вимоги, не надано договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, на який посилається позивач у позові. Кредитний договір з відповідачем укладений пізніше, ніж договір факторингу від 28.11.2018. За відсутності договору факторингу неможливо встановити його предмет та чи було в ньому передбачено право майбутньої вимоги. Кредитний договір не містить електронного цифрового підпису відповідача. Цей підпис накладено на додаток 1 до договору (графік розрахунків), який не містить положень щодо умов нарахування відсотків. Тому вимоги про стягнення відсотків є безпідставними. Зазначена позивачем сума відсотків включає період, який виходить за межі строку кредитування. За умовами договору тіло кредиту становило 5100 грн., що не відповідає заявленій позивачем у позові сумі 7950 грн. Позивачем пропущено строк позовної давності, який повинен обраховуватись з 13.02.2020, просить застосувати наслідки спливу цього строку. Просить відмовити у задоволенні позову. Відзив було направлено представником відповідача представнику позивача на електронну адресу, яку ним було зазначено у позовній заяві. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. У судове засідання представники сторін не з?явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14.01.2020 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір №464515749, відповідно до умов якого товариство зобов?язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети в сумі 5100 грн., а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, нараховані згідно п. 1.4 договору. Строк дії договору 30 днів з моменту його укладення, кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 договору нарахування процентів здійснюється у розмірі 0,97% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в пункті 1.3. цього договору. Відповідно до п. 4.5 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний цифровий підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Додатком №1 до договору є графік розрахунків, яким визначено термін платежу, сума кредиту (5100 грн.), нарахований відсоток та сукупну вартість кредиту. Додаток підписаний відповідачем за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора (а..с 5-6). 20.10.2022 між ТОВ «Європейська агенція повернення боргів» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого товариству з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція повернення боргів» відступлено право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.2 договору кредитним договором є кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між клієнтом та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 7-8). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги за вказаним договором факторингу відступлено право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №464515749. Сума заборгованості за основним боргом вказана 7950 грн., заборгованість по відсотках 12750,18 грн. (а.с. 9). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за період з 21.10.2022 по 30.06.2023 сума боргу після відступлення позивачу права вимоги не змінювалась (а.с. 10) Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. За частиною 1 статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 2 статті 1050\~ЦК України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з вимогами статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням частини 2 статті 516 ЦК України. Відносно договору, який був укладений 18.08.2021 з ТОВ «Інфінанс» суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми боргу 7950 грн., позивач зазначає, що право вимоги саме цієї суми було передано за договором факторингу та відображено у реєстрі вимог кредиторів, а також довідці про заборгованість. Разом із цим, умовами кредитного договору та графіком розрахунків було передбачено надання кредиту відповідачеві у сумі 5100 грн., а не 7950 грн., як зазначає позивач. Доказів перерахування іншої суми відповідачу матеріали справи не містять. Відповідач не заперечує надання йому кредиту в сумі 5100 грн. Відповідач не спростовує доводи позивача, що ці кошти не повернуті позичальником. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів за тілом кредиту в сумі 5100 грн. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Зі змісту договору вбачається, що сторони погодили сплату\~процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,97 % на добу від суми кредиту, строком на 30 днів, а також, що у взаємовідносинах у якості підпису позичальника буде використовуватись електронний цифровий підпис одноразовим ідентифікатором. Зі змісту договору вбачається, що він не містить підпису позичальника одноразовим ідентифікатором: відомості про його підписання відсутні у відповідній графі тексту договору (розділ 5 Реквізити сторін) (а.с. 6). Інших доказів, які б підтверджували підписання договору позичальником у будь який передбачений законом спосіб матеріали справи не містять. Підписаний одноразовим цифровим ідентифікатором лише графік розрахунків (додаток №1 до договору від 14.01.2020 №464515749). З наданого графіку вбачається, що сторонами обумовлена сума нарахованих відсотків 1484,10 грн., що становить 29,10% від суми кредиту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено, що саме із наданою суду редакцією договору відповідач був ознайомлений при його укладенні, був обізнаний зі змістом його умов. Враховуючи той факт, що відповідач не заперечує укладення договору та отримання від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» кредитних коштів в сумі 5100 грн., наявні підстави для стягнення з відповідача відсотків у обумовленому графіком розрахунків, який підписаний відповідачем, розмірі 1484,10 грн. у межах 30-денного строку кредитування. Доводи відповідача стосовно непідтвердження позивачем набуття права вимоги суд вважає безпідставними. Зі змісту договору факторингу, який був укладений між позивачем та ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що кредитним договором, за яким відступлено право вимоги, є кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між клієнтом та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, відступлення права грошової вимоги, яке виникне у майбутньому не заборонено законодавством. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Як передбачено частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Датою звернення з позовною заявою до суду є 19.07.2023 року, а строк кредитування, як вбачається з погодженого сторонами графіку розрахунків, був встановлений у 30 днів, тобто сплинув у лютому 2020 року. З огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, та враховуючи встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу. Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 6584,10 грн., у тому числі 5100 грн. основний борг, 1484,10 грн. відсотки за користування кредитом. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із частковим, на 31,80%, задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 853,70 грн. \~

Outcome: partial