Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Покликається на ті обставини, що в серпні 2023 року в м. Нова Каховка Каховського району Херсонської області помер її батько - [PERSON] , [INFO] . Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, тому отримати документ, що підтверджує факт смерті, за зразками законодавства України та який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» неможливо. Зазначає, що покійний [PERSON] проживав один і коло його спілкування зводилось до колег та сусідів, і останні забили на сполох, які не бачили батька з [INFO]. в подальшому, 05.08.2023 року його виявили померлим у своїй квартирі. При цьому, жодних документів, які б підтверджували смерть її батька, виданих окупаційною владою у неї немає, окрім письмових пояснень свідків, які були присутні на похороні та фото могили. Вказує, що встановлення факту смерті необхідне для державної реєстрації даного факту та належного оформлення спадкових прав. Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шахта 3 «біс» Чистківського району Донецької області, громадянин України, помер [INFO] в м. Нова Каховка Каховського району Херсонської області. До початку розгляду справи по суті представник заявника подала заяву про слухання справи у її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьк Західного міжрегіонального Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як з`ясовано в судовому засіданні, заявник [PERSON] . народилася[INFO] в м. Нова Каховка Херсонської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорта серії [NUMBER] (а.с. 6-7). Відповідно до довідки від 17.05.2022 року №764-5001599663 є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.1980 року, [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 9). Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), видані органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частина перша статті 315 ЦПК України). Для розгляду заяв про встановлення фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території України законодавством визначено спеціальний порядок, урегульований статтею 317 ЦПК України. Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20 та від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 707/1607/16-ц викладено правовий висновок, згідно якого роз`яснено, що посилання заявника на застосування «намібійського винятку» не дає підстав для висновку, що факт смерті може підтверджуватися лише документами, виданими органами на непідконтрольній території України. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованій території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо. У даній справі заявником на підтвердження факту смерті [PERSON] надано письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , однак суд їх не приймає до уваги, оскільки їх особи належним чином не встановлені і такі пояснення суперечитимуть принципу безпосереднього дослідження доказів, тобто вимогам ст.ст. 229, 230 ЦПК України, в зв`язку із чим вони не можуть вважатися допустимими доказами у справі. Крім цього, надана на підтвердження факту смерті [PERSON] копія фото його могили (а.с. 15-16) також не може бути взята судом до уваги, оскільки із такого фото неможливо встановити ні місце, в якому його зроблено, ні інші будь-які відомості про особу померлого. Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених [PERSON] вимог до суду не надано. За таких обставин, оскільки заявником не надано доказів, які достовірно і беззаперечно свідчили про смерть особи в певний час і за певних обставин,, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed