Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Біленського А.Г. звернулася до суду із позовом до Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1900 га за тією ж адресою. Зазначає, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . 25.12.2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, відповідно до якого він розташований на земельній ділянці, площею 0,19 га, згідно державного акта про право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 005009, виданого 23.07.1996 року. Маючи намір зареєструвати за собою право власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] звернулася до Костянтинівської сільської ради, але дізналася, що реєстрація такого права неможлива, оскільки відсутній оригінал державного акта про право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 005009, виданого 23.07.1996 року. Тому, посилаючись на викладене позивачка просила визнати за нею право власності на, у порядку спадкування за законом, на зазначену земельну ділянку. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника адвоката Біленського А.Г. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача та підтримання позовної заяви. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи № 423/01 на майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За життя у власності [PERSON] перебували житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.12.1991 року Гур`ївською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 115, а також земельна ділянка площею 0,19 га, розташована в с. Гур`ївка, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 005009 25.12.2001 року [PERSON] звернулася до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Того ж дня отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Новоодеською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 2-1772, на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,19 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 005009 виданого 23.07.1996 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на об`єкти права власності, а й права із здійсненням яких законом пов`язується виникнення майнових прав. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У відповідності до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Таким чином, виходячи з викладеного суд вбачає правові підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved