Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 10 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції; посилається на те, що спільне життя із ним не склалося через розбіжність у характерах та різні погляди, відсутність спільних інтересів, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин; сторони втратили почуття любові та поваги і не підтримують шлюбно-сімейних відносин більше одного року, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача; від шлюбу в сторін народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрі на даний час є неповнолітніми і проживають з позивачем та перебувають на її утриманні; відтак [PERSON] просить суд шлюб розірвати та водночас стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення синами повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач та її представник-адвокат Дик С.І. позов підтримали, просили такий задовольнити з викладених підстав у зверненні до суду; додатково позивач пояснила, що вона із синами переїхала із м. Харків, вони є внутрішньо переміщеними особами, відповідач ухиляється від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, хоча є працездатною особою, офіційно працює та має можливість фінансово допомагати; крім того, просила стягнути із відповідача в її користь судові витрати. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явився; із відзивом на позов до суду не звертався. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила сторона позивача. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції; від цього шлюбу в сторін народилося двоє синів: [PERSON] - 18.02.2016р. та [PERSON] - 02.09.2018р., котрі на даний час є неповнолітніми та перебувають на утриманні позивача; спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Сторони перервали подружні відносини та спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач наполягала на питанні припинення шлюбу внаслідок його розірвання у судовому порядку, - в зв`язку з чим вважає, що вона із чоловіком вже не повернуться до нормального їх подружнього життя, оскільки в тому числі він не проявляє жодної ініціативи хоча телефоном заперечував цьому питанні. З`ясувавши обставини справи під час судового розгляду, суд приходить до висновку про зайве вживати заходи для збереження сім`ї та надавати сторонам строк для примирення. Суд вважає, що сім`я розпалася, оскільки із пояснень позивача вбачається, що збереження шлюбу суперечить її інтересам; сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються більше одного року. За врахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин у зв`язку з чим позивач звернулася до суду, суд приходить до переконання про неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї. При наведених вище обставинах суд дійшов висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача; і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх неповнолітніх дітей. Відтак, позов в частині розірвання шлюбу підставний та підлягає задоволенню. Разом з тим, за законодавством України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідно\~ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач 30 січня 2023 року зверталася із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, однак їй було відмовлено у видачі судового наказу з підставі не встановлення інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) особи, а тому просила присудити стягнення аліментів саме із вказаної дати звернення. Аналізуючи зібрані докази, пояснення позивача, яка підтвердила, що діти перебувають на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, враховуючи інтереси дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти із [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття із 30 січня 2023 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; одночасно роз`яснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів; що [PERSON] вправі звернутись із окремим позовом про участь батька у додаткових витратах на дітей. Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне: Згідно із ч. ч. 1 і 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката; частиною 2 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; при цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як роз`яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені; до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Зважаючи на ту обставину, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу в заявленому в позові розмірі 4500грн., а саме суду представлено договір про надання правової допомоги №65/23 від 01.07.2023р., Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги, рахунок на оплату від 26.07.2023р., у судовому засіданні позивачем підтверджено здійснену оплату, а тому вимога сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню; крім того, у зв`язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід присудити стягнути з відповідача в користь позивача суму сплаченого судового збору при зверненні до суду в розмірі 1073,6грн.; з огляду на те, що позивач при подачі позову до суду про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена, тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,6грн., - стосовно другої позовної вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved