Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

31 листопада 2021 року позивач звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з чиєю матір`ю [PERSON] перебував у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області, яке набрало законної сили. Відповідачка безтурботно ставилася до сімейних відносин з позивачем та свого батьківського обов`язку щодо виховання сина з самого його народження, неодноразово залишаючи сім`ю та згодом повертаючись. У вересні 2020 року вона остаточно залишила відповідача з сином та стала проживати в іншому місці, знаходження якого відповідачу невідомо. З вказаного часу вона житло не відвідувала жодного разу, сина не бачила, на телефонні дзвінки позивача не відповідає. У зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до відділення поліції з заявою про зникнення відповідачки. З вказаного часу дитина проживає разом з батьком, який піклується про неї, утримує хлопця, виховує та забезпечує усіма передумовами для фізичного та духовного розвитку. Відповідачка повністю усунулася від участі у вихованні і утриманні сина, не цікавиться його життєвими обставинами; не відвідує виховний заклад, де знаходиться хлопчик. Позивач утримує сина, піклується про його фізичний і духовний розвиток, створює необхідні для його гідної життєдіяльності умови. З урахуванням наведених обставин рішенням виконавчого комітету Преображенської сільської ради від 25.05.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . На підставі викладеного просить про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина. Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів не вживались. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.01.2022 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Згідно із розпорядженням голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану на Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя справа надійшла в провадження судді Щасливої О.В. На підставі ухвали судді Щасливої О.В. від 20.03.2023 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Надав письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи надала аналогічну за змістом заяву. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність означених учасників справи. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася, відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у її відсутність суду не надала. За вказаних обставин суд зі згоди позивача, висловленої в його письмовому зверненні, постановив про вирішення справи при заочному судовому розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Особисті немайнові права та обов`язки батьків і дітей внормовані Главою 13 СК України. Одним з важливіших прав батьків є переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України). Здійснення цього права є одночасно і обов`язком батьків, передбаченим статтею 150 СК України, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Наведене правило сімейного законодавства узгоджується зі змістом ст. 12 Закону України «Про дитинство», відповідно до якої виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 155 СК України врегульовано здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, які мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зазначені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Разом з тим, вказане право не є таким, що невід`ємне від особи батьків, а може бути припинено на підставі рішення суду. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України врегульовано підстави притягнення до такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав, відповідно до чого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Таким чином, навмисне невиконання обов`язку з виховання дитини тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 13-14) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківської опіки щодо сина з боку відповідачки, що виражається у відсутності її спілкування з хлопчиком, відсутності з її боку піклування про духовний та фізичний розвиток сина, ненаданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, відсутності сприяння у засвоєнні сином загальновизнаних норм моралі, відсутності інтересу до внутрішнього світу дитини. Разом з тим, зазначено у висновку, батьком створені усі належні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку хлопця, батько має постійну роботу, стабільний заробіток, не страждає на згубні звички, в будинку панують взаємоповага, родинне тепло, взаєморозуміння, чистота та затишок. Означений висновок також містить умовивід про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Надані суду фактичні дані, а саме: довідка з місця помешкання, з якої випливає, що позивач проживає разом з сином (а. с. 9); талон-повідомлення єдиного обліку № 5661 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за фактом зникнення відповідачки, яка не з`являється вдома з 13 вересня 2020 року до 28 вересня 2020 року та не відповідає на телефонні дзвінки, що підтверджує доводи позову про добровільне залишення відповідачкою родини (а. с. 10); рішення виконавчого комітету Преображенської сільської ради від 25.05.2021 року № 111 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а. с. 11); акт обстеження умов проживання, з якого слідує, що хлопчик проживає з батьком в будинку, де існують всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини (а. с. 15); інформація Преображенської гімназії «Основа» Преображенської сільської ради про те, що протягом часу, коли [PERSON] відвідує дошкільний підрозділ «Ромашка» Преображенської гімназії, а саме: з 1 вересня 2020 року по теперішній час, мати дитини жодного разу не була у закладі, контакту з вихователями не підтримує, не цікавиться справами дитини, її фізичним розвитком, здобутками у навчально-виховному процесі, дитину до дитячого садочка приводить і забирає з нього батько, який підтримує тісний зв`язок з вихователями, цікавиться фізичним та розумовим розвитком [PERSON] , його поведінкою, прислуховується до порад вихователів, турбується про свою дитину, своєчасно здійснює оплату за харчування, хлопчик ходить до садочка доглянутим, охайним, одягненим у відповідності до погодних умов (а. с. 16), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матір`ю своїх обов`язків з виховання сина. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідачка не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування, до батька сина, самого хлопчика задля поновлення спілкування з ним та участі у його вихованні і утриманні. Про байдужість відповідачки до свого права свідчить і її поведінка під час судового розгляду, за якої, будучи обізнаною про існування в провадженні суду вказаного спору, вона з відзивом на позов не звернувсь, ігнорує судові засідання, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідачка не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки, - її присутність у житті сина за наведених судом особливостей способу її життя та наслідків цього способу у вигляді повної втрати контролю над дитиною відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Оскільки турбота про фізичний розвиток дитини, створення належних умов для її гармонійного зростання, піклування про здоров`я дитини є одним з важливіших доданків виховання, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, має всі підстави для констатації проявів безтурботного ставлення відповідачки до виконання означеного обов`язку, виконання якого є гарантом гармонійного розвитку дитини. Як зазначено судом, ігнорування батьками свого обов`язку з належного піклування про дитину як передумова для вжиття найсуворішого заходу впливу, такого, як позбавлення батьківських прав, має характеризуватися навмисною формою вини і відсутністю усвідомлення батьками своїх помилок, каяття та намагання покращити ситуацію. Поведінка відповідачки, її безтурботне ставлення до виконання своїх обов`язків, небажання бачити свої помилки та, головне, - виправляти їх, свідчать саме про злісне ухилення матері від виконання покладеного на неї законом обов`язку, тому за вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Дійшовши висновку про наявність передумов для задоволення позову, суд враховує, що вказана дія, яка є виявом найсуворішого заходу впливу на батьків, не є безповоротною, оскільки законом встановлено можливість поновлення батьківських прав. Зокрема, статтею 169 СК України, яка регулює поновлення батьківських прав, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення, а суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Наведене означає право відповідачки на подання відповідного позову за умови зміни її ставлення до змісту своїх батьківських обов`язків. Стягненню з відповідачки на користь позивача у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає судовий збір.

Outcome: approved