Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

21.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МІАЛОН» про захист прав споживачів, у якому просить визнати кредитний договір, укладений між ним та відповідачем, недійсним, посилаючись на те, що він не укладав жодного кредитного договору, а тому на думку позивача, повинен бути визнаний недійсним, бо суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», оскільки він його не підписував, і відсутні істотні умови договору, визначені законами. Ухвалою судді від 22.02.2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 09.05.2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просить продовжити строк на подання відзиву та доказів поданій справі вказуючи, що ухвалу про відкриття провадження по справі та позовну заяву з додатками відповідач отримав 23.03.2023 року засобами поштового зв`язку, однак у зв`язку з введенням на території України воєнного стану був позбавлений можливості раніше надати відзив та докази по даній справі через фізичну відсутність працівників на робочих місцях. У відзиві відповідач не погоджується із позовними вимогами [PERSON] , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 20.01.2022 року між позивачем та ТОВ «МІАЛОН» було укладено кредитний договір про споживчий кредит № 103770855, згідно з яким сума кредиту становить 12 000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами зі строком кредитування на 25 календарних днів, терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 14.02.2022 року. Надання кредиту здійснювалося шляхом переказу грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначену в анкеті-заявці в особистому кабінеті позивача. Згідно з п. 6.1. кредитного договору кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2 кредитного договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», позивач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача. Після чого укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору на його картку. Вважає, що кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону, в тому числі, в частині письмової форми, волевиявлення на укладення якого позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Тобто позивач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Посилання позивача на те, що кредитний договір укладено не позивачем, а сторонніми особами внаслідок викрадення його мобільного телефону, - просить не брати до уваги, так як вказані позивачем відомості та матеріали відносно вчинення нібито злочину, наявність якого не доведена в суді, не є належними та достатніми доказами в розумінні ЦПК України. Вважає, що підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав докази на підтвердження укладення кредитного договору та відзив до позову, у якому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, оскільки позивача при укладенні кредитного договору було ознайомлено зі всіма істотними умовами договору, а сам договір відповідає всім умовам чинного законодавства, і підстав для визнання його недійсним немає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 20.01.2022 року між ТОВ «МІАЛОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 103770855 у формі споживчого кредиту, на підставі якого позивачем отримано кредит в сумі 12 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 14.02.2022 року. Відповідно до п. 6.1, 6.2 кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Згідно з п. 6.3 кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з Logфайла інтернет-застосунку ТОВ «МІАЛОН», який містить хронологію дій користувачів, 20.01.2022 року о 02:56 було розпочато введення позичальником даних по заяві, після цього заяву відправлено позичальником на розгляд, далі здійснено автоматичні перевірки по заяві, перевірку позичальника за даними БКІ, скорингову оцінку позичальника, після цього позичальником підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором, що був відправлений на його номер мобільного оператора , та надіслано Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцент), у подальшому друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позивальника, та 20.01.2022 року о 03:00 кредитні кошти перераховано на картку позичальника. Відповідно до платіжного доручення № 38450972 від 20.01.2022 року на рахунок [PERSON] було перераховано кошти в сумі 12 000,00 грн. від ТОВ «МІАЛОН» згідно з договором № 103770855. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст.79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Частиною першою ст.205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що оспорюваний договір не містить його підпис, що свідчить про його не укладення. Суд не вважає слушними такі доводи позивача з огляду на такі міркування. За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19, від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, про що свідчать матеріали справи, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року в справі № 6-94цс13, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний договір споживчого договору, укладений між сторонами, є несправедливим щодо нього, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed