Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] із зазначеним позовом; в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що 1 березня 2020 року о 12.25год на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород на 55км відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу марки «Форд Фокус» із державним номерним знаком [NUMBER] та автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічних пошкоджень; згідно постанови судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 квітня 2020 року доведена вина [PERSON] у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП; внаслідок даної ДТП застрахованому в позивача автомобілю марки «Форд Фокус» були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в сумі 179808,33грн. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатила суму страхового відшкодування у вищевказаному розмірі; на момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача був застрахований у ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» згідно полісу АО/000589788, яке здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 98000 гривень в межах ліміту відповідальності страховика за мінусом франшизи; вказує, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому позивач вважає, що до нього у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок ДТП та просить суд стягнути із нього 81808,33гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та сплачений при подачі позову судовий збір. Відповідач [PERSON] подав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що на час скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» згідно полісу АО/000589788 та ліміт відповідальності страховика становить 100000гривень; зазначив, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки потерпіла особа повинна була звертися за страховим відшкодуванням до його страховика; покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності; крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки з моменту вчинення ДТП минуло три роки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що [PERSON] 1 березня 2020 року о 12год. 25хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород, 55 км, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Vento», номерний знак [NUMBER] та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.9а, п. 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської від 9 квітня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. та особу звільнено від адміністративної відповідальності, матеріали передано на розгляд трудового колективу. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка керує транспортним засобом марки «Форд Фокус», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Віннер Лізинг», була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №711006-2201-1000216 від 20 січня 2020 року. 12 березня 2020 року представник страхувальника ТОВ «Віннер Лізинг» відповідно до умов Договору страхування звернувся до «СК «Євроінс Україна» із заявою про здійснення виплати страхового відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 01.03.2020р. Згідно протоколу №719/20 огляду транспортного засобу «Форд Фокус» д.н.з. [NUMBER] від 03.03.2020р, складеним оцінювачем [PERSON] виявлено та описано пошкодження даного автомобіля; згідно розрахунку суми страхового відшкодування розмір страхового відшкодування становить 179808,33грн. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, позивач виплатив ТОВ «Віннер Лізинг» суму страхового відшкодування у розмірі 179808,33гривень, що підтверджується платіжним дорученням №9790 від 08.04.2020р. Також установлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» згідно полісу АО/000589788 з лімітом відповідальності страховика за завдання шкоди майну 100000гривень. 20 травня 2020 року представник позивача звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою на виплату в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування 179808,33грн; останні здійснили виплату страхового відшкодування у розмірі 98000 гривень в межах ліміту відповідальності страхувальника [PERSON] за мінусом франшизи 2000грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки; аналогічна за своїм змістом норма визначена у статті 27 Закону України «Про страхування». Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно через заміну кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і в зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на його володільця. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому суд уважає безпідставними твердження відповідача, що позивач звернувся із позовом до нього, як неналежного відповідача, оскільки страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, попередньо звернувся із заявою до страховика особи, винної у настанні страхового випадку, про стягнення суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого договором, укладеним з цією особою, ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, а тому на сьогодні позивач вірно звернувся із позовом про стягнення з винної особи, - відповідача суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування понад ліміт відповідальності його страховика за завдану майну шкоду. Із огляду на наведене вище суд приходить до висновку, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до [PERSON] як особи, відповідальної за завдані збитки. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Оскільки ПрАТ «СК «Євроінс Україна» отримало від страховика відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» страхову виплату в сумі 98000 гривень, тому з [PERSON] підлягає стягненню 81808,33 гривень, що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений під час звернення з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 2684грн. Водночас судом звернуто увагу, що згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р.\~введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, надалі неодноразово продовжений та діє до сьогодні. У зв`язку із тим, що строк позовної давності застосовується судом виключно за заявою сторони та лише у тому випадку, коли наявні підстави для задоволення позовних вимог, суд, із урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та зважаючи на те, що строки позовної давності продовжились на строк дії воєнного стану, вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Outcome: approved