Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом у порядку позовного провадження до відповідача [PERSON] , мотивуючи його наступним. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка приходилась позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] матір`ю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Спадкодавиця на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. від 27.02.2020 року, яким заповіла квартиру [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. відкрито спадкову справу № 68455828 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 12.10.2021 року та заяви [PERSON] про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом від 28.10.2021 року. 28.10.2021 року приватний нотаріус Якушева О.І. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи тим, що нею не надано всіх необхідних юридичних доказів, підтверджуючих факт прийняття нею спадщини після смерті матері, а також пропуском 6-місячного терміну з часу відкриття спадщини, встановленого для прийняття спадщини і передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. У зв`язку із викладеним, та тим, що заявлені вимоги можуть вплинути на спадкові права та обов`язки відповідача - [PERSON] , оскільки вона є дочкою померлої [PERSON] , у зв`язку з чим має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить суд встановити факт постійного спільного проживання її, [PERSON] , як спадкоємця, разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання учасники процесу не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, а відповідач позовні вимоги визнає. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу за наявними матеріалами справи. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № «Про судову практику у справах про спадкування» право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Виходячи з вищенаведених норм закону, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємицею за заповітом, який залишила [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. від 27.02.2020 року, та яким заповіла позивачу квартиру [ADDRESS] . При зверненні позивача до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Якушевої О.І. на предмет оформлення спадщини за заповітом, нотаріусом було роз`яснено, що [PERSON] не надано доказів про постійне проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки позивач не була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. З СК України). В Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, наявний висновок: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті. Аналізуючи надані позивачем докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення і необхідне для оформлення права на спадкове майно, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved