Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . В установлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері з підстав відсутності в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно відомостей про спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, та ухвалю постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивачем [PERSON] до суду подано письмову заяву, відповідно до якої позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. Представником відповідача Київської міської ради Кілєвим І.І. до суду подано відзив на позовну заяву, який не містить заперечень проти позову, та представник просить ухвалити рішення суду відповідно до норм чинного законодавства. Представником третьої особи Десятої Київської державна нотаріальна контора надано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, що містять матеріали спадкової справи №916/2022, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно статті 112 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Також у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно зі статтею 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Судом встановлено, що [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , оскільки повністю сплатила пайовий внесок за квартиру 02 лютого 1985 року у розмірі 2 091 карб. та є членом ЖБК «Луч» з 02.02.1985 року, що підтверджено Довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Луч» № 22 від 05.06.1996 року. (а.с. 21) 02.02.1985 року [PERSON] разом із сином [PERSON] отримали ордер № 916 на зайняття квартири [ADDRESS] . (а.с. 20) За даними технічного паспорту від 06.10.2022 року, двокімнатна квартира [ADDRESS] розташована на п`ятому поверсі, житловою площею 27,6 кв.м, загальною площею 45,7 кв.м. (а.с. 16-17) За даними свідоцтва про народження, виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 15.07.2017 року, актовий запис № 528, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . (а.с. 12) [INFO] у віці 92 років померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.06.2022 року, актовий запис № 1066. (а.с. 13) 06.09.2022 року на підставі заяви сина спадкодавця [PERSON] Десятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 916/2022. (а.с. 23) За даними Інформаційної довідки КМ КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2022 № 2-289 від 06.10.2022 року та № 11.05.2023 року № 062/14-6243, згідно даних реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. (а.с. 18, 19) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 14.07.2023 року постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] , з підстав відсутності в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно відомостей про спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. (а.с. 24) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статті 1261-1265 Цивільного кодексу України встановлюють черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України). За правилом статті 1269 Цивільного кодексу України, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (стаття 1297 Цивільного кодексу України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, проте особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з підстав фактичного прийняття спадщини з часу її відкриття, за відсутності документів про право власності на спадкове майно, що було підставою відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved