Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якій просила суд постановити рішення, яким збільшити з 23.06.2023 року розмір аліментів, які стягуються за постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року по цивільній справі № 756/6710/21, з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з розміру 2500 грн. щомісячно, до розміру по 3500,00грн. щомісячно й до досягнення повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] пеню за прострочення зі сплати аліментів визначених постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року по цивільній справі № 756/6710/21 у розмірі 46 761( сорок шість тисяч сімсот шістдесят одна) гривень 53 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 1991 року по 18 лютого 2011 року, рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 18.02.2011 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній син проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року по цивільній справі № 756/6710/21, з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з розміру 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час відповідач будь якої іншої допомоги на утримання дитини не надає, тому просить змінити розмір аліментів і визначити його у твердій грошовій сумі. Зазначеного розміру аліментів не достатньо для утримання дитини, її повноцінного духовного та фізичного розвитку, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість по виплаті аліментів, за підрахунками позивача здійсненими у порядку ч. 1 ст. 196 СК України, за період прострочення сплати аліментів з 02 грудня 2021 року по 31 травня 2023 року, сума пені за прострочення сплати аліментів склала 46 761,53 грн.Наведені обставини, на думку позивач, є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3500,00грн. щомісячно, починаючи з 23.06.2023року дати подачі цього позову й до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону та стягнути з відповідача пеню у розмірі 46 791,53 грн.Вказувала на те, що відповідач має достатній матеріальний рівень для того щоб утримувати дитину, оскільки він працездатного віку, однак фактично ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, тому просила з урахуванням заявлених позовних вимог позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що не заперечує утримувати сина, проте розмір аліментів, про який просить позивач, не відповідає його матеріальному становищу. Повідомив, що відповідач, на даний час не працює, тому не має фінансової можливості здійснювати сплату аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 18 лютого 2011 року, рішенням Оболонського районного суду м. Києві шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України). Я вбачається із матеріалів справи, Постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року по цивільній справі № 756/6710/21, з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з розміру 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3500,00грн. щомісячно, починаючи з 23.06.2023року дати подачі цього позову й до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення їх з відповідача, то вони підлягають задоволенню, як такі, що обґрунтовані на вимогах закону, оскільки матеріальний стан позивача істотно погіршився, а аліменти, не сплачує відповідач, внаслідок чого утворилася заборгованість. Окрім того позивачем заявлена вимога про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Судом встановлено, що згідно довідки- розрахунку по виконавчому провадженню № 69960104, видану старшим державним виконавцем Оболонським ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, Яровим О.В., зазначено, що на виконанні у зазначеному відділі перебуває рішення №756/6710/21 виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з розміру 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст.196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином, загальна сума пені за прострочення [PERSON] сплати аліментів за рішення суду № 756/6710/21, становить 46791,53 грн., та в силу ч. 1 ст. 196 СК України указана сума підлягає обмеженню до 46791,53 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 77,78,79 та 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності дост. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір по справі в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved