Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

В березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа інспектор з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Ю.М., про стягнення моральної шкоди, завданої протиправним рішенням органу самоврядування, в якому позивач зазначив, що постановою інспектора з паркування [PERSON] серії РАП № 257712800 від 25.02.2020 року його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Він оскаржив до суду дану постанову. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 у справі\~№ 932/2904/22\~ [PERSON] \~ було\~відмовлено в\~задоволенні позовних\~вимог.\~Не погодившись\~із ухваленим\~рішенням [PERSON] \~через свого\~представника звернувся\~до Третього\~апеляційного адміністративного\~суду із\~апеляційною скаргою\~на рішення\~Бабушкінського районного\~суду м.Дніпропетровська\~від 20.12.2022\~року у\~справі №\~932/2904/20.\~Постановою Третього\~апеляційного адміністративного\~суду від\~08.02.2023\~року у\~справі №\~932/2904/20\~рішення Бабушкінського\~районного суду\~м.Дніпропетровська\~скасоване,\~прийнято нову\~постанову,\~якою позов\~задоволено повністю:\~визнано протиправною\~та скасовано\~постанову серії\~РАП №\~257712800\~від 25.02.2020\~року про\~накладення на\~ [PERSON] \~адміністративного стягнення\~за порушення\~ч.1\~ст.\~152-1\~КУпАП та\~закрито провадження\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення за\~відсутністю події\~та складу\~адміністративного правопорушення.\~ Судом апеляційної інстанції констатовано, що Інспекцією з паркування не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, отже справа підлягала закриттю. Тому позивач вважає,\~що внаслідок\~незаконних дій\~посадової особи\~органу самоврядування\~ щодо\~складання зазначеної\~постанови \~йому було\~завдано моральну\~шкоду.\~Також перенесені\~ним моральні\~страждання внесли\~негативні зміни\~у його\~життя,\~що призвело\~до погіршення\~та позбавлення\~можливостей реалізації\~ним своїх\~звичок і\~бажань,\~погіршення відносин\~з оточуючими\~людьми,\~а також\~інші негативні\~наслідки морального\~характеру,\~викликані необхідністю\~захищати свої\~права у\~судах різних\~інстанцій.\~Закриття провадження\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~зв`язку\~з відсутністю\~складу адміністративного\~правопорушення свідчить\~про те,\~що його\~притягнуто до\~адміністративної відповідальності\~незаконно,\~відтак відшкодування\~моральної шкоди\~провадиться незалежно\~від того,\~чи застосовувались\~з боку\~держави будь-які\~заходи примусу\~та чи\~були понесені\~особою витрати\~на погашення\~штрафу,\~накладеного судом. Таким чином,\~внаслідок незаконного\~ініціювання провадження\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення [PERSON] \~вважає,\~що відповідно\~до діючих\~нормативно-правових\~актів,\~підтверджених усталеною\~судовою практикою,\~він має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди. Враховуючи викладене, позивач , посилаючись на статті 1167, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на його користь 53950,00 грн відшкодування моральної шкоди, з розрахунку 50 грн за 1 день моральних страждань протягом 1079 днів, коли він вважався порушником та носив тягар адміністративної відповідальності. А також витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідачем подано письмовий відзив, в якому він заперечував у повному обсязі проти задоволення позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди належними доказами, оскільки всі твердження позивача є оціночними судженнями, які свідчать про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо. Наведені обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача і діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Окрім того, позивачем не наведений обґрунтований розрахунок суми заявленої моральної шкоди. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу також не підлягають задоволенню з огляду на те, що сума 2000 грн. не є співмірною з ціною позову , доказів на підтвердження взаємозв`язку між сумою витрат на правничу допомогу та наданою правничою допомогою не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Перепелиця В.М. позовні вимоги підтримали, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала обґрунтування, зазначені в письмовому відзиві на позов. Третя особа інспектор з паркування [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивачу не спричиняла моральну шкоду, вважала, що своїми діями, які полягали у винесенні постанови від 25.02.2020 року відносно позивача [PERSON] , не спричиняла моральної шкоди позивачу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що постановою інспектора з паркування [PERSON] серії РАП № 257712800 від 25.02.2020 року позивача [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. [PERSON] оскаржив до суду дану постанову. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 у справі № 932/2904/22 [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Не погодившись із ухваленим рішенням [PERSON] через свого представника звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.12.2022 року у справі № 932/2904/20. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року у справі № 932/2904/20 рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скасоване, прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову серії РАП № 257712800 від 25.02.2020 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст. 152-1 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року у справі № 932/2904/20 рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скасоване, прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову серії РАП № 257712800 від 25.02.2020 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст. 152-1 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою Третього апеляційного адміністративного суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)». Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20. Враховуючи викладене, суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, визначивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , дійшов висновку про часткове задоволення позову. З`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу [PERSON] моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень суд зазначає таке: Відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 13.10.2022 року, укладеному між клієнтом [PERSON] та адвокатом Перепелицею В.М., адвокат зобов`язалася надати клієнту надавати правову допомогу стосовно усіх справ та з будь-яких питань незалежно від сфери суспільних відносин тощо. На підтвердження позовних вимог позивачем надано також акт наданих послуг № 2023/03/23 від 23.03.2023 року на суму 2000,00 грн., детальний розрахунок витрат на правову допомогу, квитанція на підтвердження факту оплати позивачем послуг адвоката № 6М9К-Н1Р1-Т5СХ-9637 від 18.01.2023 року в розмірі 45000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витратина професійну правничу допомогу покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно постанови ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу в межах доведених позивачем витрат, враховуючи критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат, а саме, в сумі 2000 грн.

Outcome: partial