Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Кульгавець С.М. звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , посилаючись на те, що вона перебувала закордоном та хворіла, існували перешкодами для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Кульгавець С.М. підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] , згідна з позовними вимогами та просить їх задовольнити. У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] заперечила щодо позовних вимог, вказавши, що позивачка не правильно зазначила, відповідачів у позові, оскільки є, ще спадкоємці четвертої черги за законом, що підтверджується відповідною довідкою міської ради, в якій вони зазначені. Також вважає, що [PERSON] не доведено, що перебування закордоном та хвороба, існували перешкодами для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, та чому вона заяву про прийняття спадщину не відправила поштою або не зробила доручення іншим особам. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Данильчук Н.Б. в судовому засіданні у задоволенні позову просив суд відмовити у зв`язку з його безпідставністю. 23.05.2023 ухвалою відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.06.2023. Ухвалою суду від 11.07.2023закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.08.2023. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та у відпустці розгляд справи відкладено на 23.10.2023. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи суд прийшов до такого висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [INFO] у м. Заліщики, Чортківського району, Тернопільської області померла матір позивачки [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] дня відкриття спадщини прийняли, особи які проживали з нею більше 5 років до її смерті в будинку [ADDRESS] , тобто спадкоємці четвертої черги, а саме: [PERSON] [INFO] /зареєстрований з 28.02.1985/; [PERSON] [INFO] /зареєстрований з 11.12.1987/; [PERSON] [INFO] /зареєстрована з 21.10.1988/; [PERSON] [INFO] /зареєстрована з 04.10.1966/; [PERSON] [INFO] /зареєстрована з 24.07.1965/; [PERSON] [INFO] /зареєстрований з 10.05.1984/. На підставі\~ст.1264 ЦК\~України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Внуки (правнуки), прабаба, прадід, племінники спадкодавця не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом. Ці особи є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини немає в живих того родича, який був би спадкоємцем. Вони спадкують ту частку, яка б йому належала, якби він був живий. Таке спадкування є спадкуванням по праву представлення. ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Протягом 6 місяців спадкоємець повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо протягом вказаного строку заяву про прийняття спадщини не подано, спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину. Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк:- за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; - за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ч.1 ст.1272 ЦК України, зокрема регламентовано, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Сторона позивача стверджує, що з 2004 року по даний час [PERSON] перебувала закордоном, не мала змоги приїхати, оскільки хворіла, що не давало змоги це зробити. Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №7\~від 30.05.2008\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В рамках справи №315/714/19 у постанові від 23.11.2020 Верховний Суд визнав перебування спадкодавця на амбулаторному лікуванні достатньою підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Він підтвердив висновок апеляційного суду про те, що гостре раптове захворювання позивача, яке сталося за декілька днів до спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини, унеможливило його своєчасне звернення до нотаріуса. Верховний Суд визнав, що вказана обставина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, що потягло за собою незначний пропуск строку для прийняття спадщини. Така судова практика свідчить, що при розгляді справ про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, суди повинні ретельно аналізувати обставини справи, встановлювати, як саме хвороба вплинула на стан здоров`я спадкоємця та чи створило те чи інше захворювання істотні труднощі для реалізації спадкових прав. Досить часто спадкоємці обґрунтовують неможливість своєчасного прийняття спадщини тим фактом, що вони перебували за кордом та не могли звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Практика Верховного Суду свідчить, що саме по собі перебування спадкоємця за кордоном не може вважатися поважною причиною пропуску строку. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїх постановах від\~17.04.2019\~по справі\~№161/9998/17 та від 06.06.2018 по справі № 592/9058/17-ц. В цьому контексті слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 №142/5/310 "Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України". За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини. У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини. Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. При цьому, не визнаються поважними причинами пропуску строку, - перебування спадкоємця за кордоном. Обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. Суд вважає, що позивачем не доведено, що перебування закордоном та хвороба, існували перешкодами для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. Позивачкою не обґрунтовано, що перешкоджало їй заяву про прийняття спадщину відправити поштою. Суд критично оцінює твердження позивачки, що вона весь цей час хворіла. Оскільки документ про те, що вона хворіла датований 02.09.2019, спадщина відкрилась 23.02.2009, позивачка не надала, жодного документа про те, що з 2009 року до 2019 року вона хворіла, що створювало їй перешкоди у поданій заяви про прийняття спадщини. Також визначення додаткового строку позивачці, порушує права спадкоємців четвертої черги які прийняли спадщину. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Частиною четвертою ст.10\~ЦПК України і ст.17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", від 18.07.2006, № 63566/00, § 23). На підставі ст.16, 1218, 1220-1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed