Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини та свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2021 року Зарічним районним судом м. Суми було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення спільна дитина поживає з позивачкою та перебуває на повному її забезпеченні. Дитина є малолітньою, потребує постійного догляду та материнської любові, фактично проживає з позивачкою, будь-яких заперечень відносно цього у відповідача не було і немає. Дитина постійно проживає з позивачкою та прив`язана до неї емоційно. Наразі через те, що в країні війна, рішення суду надасть їй можливості самостійно приймати дрібні побутові рішення своєї дитини, в тому числі зареєструвати дитину, так як дитина до цього часу ніде не зареєстрована через відсутність згоди батька. Враховуючи тривалість проживання дитини з позивачкою та окремо від батька, сталість її соціальних зв`язків з позивачкою, добросовісне виконання нею своїх батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, можливо визначити місце проживання дитини разом із позивачкою. Також позивачка вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач не надає грошей на утримання дитини. Посилаючись на вказане, просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачкою. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2023 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27 липня 2023 року о 09 год.00 хв. Протокольною ухвалою суду 27 липня 2023 року підготовче засідання відкладене до 13 вересня 2023 року 16 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу до судового розгляду на 19 жовтня 2023 року об 11 год. 00 хв. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, представник третьої особи вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матір`ю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався судом належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі з 12 червня 2015 року перебували у шлюбі, якій був розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 березня 2021 року у справі № 591/726/21 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки ТОВ «Коменерго Суми» від 06 червня 2023 року № 87 позивачка та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , фактично проживають за адресою [ADDRESS] з лютого 2018 року по теперішній час (а.с. 8). З довідки Сумської початкової школи № 30 «Унікум» Сумської міської ради від 08 червня 2022 року № 18 вбачається, що син позивачки [PERSON] , [INFO] , навчається в зазначеному навчальному закладі. Мати здобувача освіти, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню сина, завжди цікавиться навчальними успіхами, систематично відвідує батьківські збори. До закладу освіти хлопчика приводить і забирає мама (а.с. 9). 19 жовтня 2023 року від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов висновок про визначення місця проживання дитини згідно якого оцінивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, покази сторін у справі, з`ясовано, що спір з приводу визначення місця проживання дитини з матір`ю між позивачкою та відповідачем відсутній, але з урахуванням того, що дитина фактично проживає з матір`ю, яка в свою чергу, здатна забезпечувати всі потреби дитини, створила умови. що за результатами обстеження є придатними для поживання, виховання та розвитку дитини, Управління вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю (а.с.71-72). За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що на час судового розгляду не встановлено обставин на спростування того, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Враховуючи\~ вищевикладене, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання доньки у заявленому позивачем розмірі. За змістом пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша\~статті 161 СК України). Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами доводи позивачки про те, що між нею та відповідачем наявні суперечки щодо місця проживання спільного сина. На необхідність доведення обставин наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини вказано і в правовій позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19, висновок якої у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом. В судовому засіданні позивачкою висловлено аргументи з приводу необхідності визначення місця проживання дитини з позивачкою, з огляду на необхідність вирішити питання про реєстрацію місця проживання дитини, а також можливі проблеми з виїздом дитини за кордон. Правовідносини щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, а також щодо вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, як вже зазначалось, урегульовані статями\~160,\~161 СК України, тоді як вирішення батьками питання щодо виховання дитини урегульовано\~статтею 157 СК України. Відповідно до положень частини п`ятої\~статті 157 СК України\~той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. В контексті наведених вище аргументів в постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19 висловлена правова позиція, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, а тому обґрунтування такого позову лише з метою реалізації передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 СК України\~права на\~самостійне вирішення питання щодо тимчасового виїзду з дитиною за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, не є підставою для задоволення таких вимог. Не можна вважати такою підставою і обставини неможливості здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини, до того ж докази на підтвердження відсутності згоди відповідача на це суду не надано. Відповідно до частин п`ятої, шостої\~статті 19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Обставини відсутності спору між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини викладені і у висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, проте Управління вважає за можливе визначити місце проживання дитини з позивачкою. Суд не погоджується з наданим Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради висновком у зазначеній справі, оскільки він не враховує позицію відповідача, який не висловив жодного заперечення щодо місця проживання дитини, та не спрямований на розв`язання спору між сторонами, про відсутність якого констатовано у висновку. Таким чином, під час судового розгляду судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка на час вирішення справи проживає за місцем проживання позивачки, відповідач не створює перешкод у проживанні дитини з матір`ю. З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивачки, яке підлягає судовому захисту, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог заявлених до відповідача в частині визначення місця проживання дитини з позивачкою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial