Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021 в розмірі 47 525,97 грн. та понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 27.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210232644 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована [PERSON] 27.02.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12 п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України, Заяви-формуляра про акцептування оферти №000210232644 від 27.02.2021 про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. На умовах Договору позики (п.п. 1.6.1) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №000210232644 у розмірі 13 000,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.03.2021 (п.п. 1.6.3), процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,8 % (п.п. 1.6.8), процентна ставка після пролонгації: 1,6% в день (п.п. 1.6.7), відсотки за користування коштами у разі неповернення коштів після закінчення строку - 2,5% в день (п. 5.9.). Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договором позики. В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконала свої зобов`язання, не здійснила жодного платежу, що передбачено умовами Договору позики, як повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Договору позики у відповідача утворилася заборгованість за Договором позики. 28.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021. Згідно Договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і до [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 31.07.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 47 525,97 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 13 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 7 020,00 грн.; заборгованість по просторочених відсотках за користування - 19 500,00 грн.; інфляційне збільшення - 8 005,97 грн. Неодноразово позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору між сторонами, а саме: 03.11.2021 на поштову адресу відповідача було відправлено ряд листів, в тому числі повідомлення про зміну Кредитора та вимогу та 20.06.2023 на електронну адресу відповідача направлено досудову вимогу. У відповіді на відзив, представник позивача - адвокат Дзундза О.В. зазначає, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» є набувачем прав та вимог ТОВ «Фінансова компанія «Форза», згідно Договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, а рух коштів по Договору позики №000210232644 від 27.02.2021 позичальника [PERSON] почав обліковуватися із 28.10.2021, в позивача відсутні оригінали первинних бухгалтерських документів та виписки з реєстрів бухгалтерського обліку, які підтверджуються надання [PERSON] кредиту. В графі 1.6 Договору, відповідач зазначила платіжні реквізити для отримання кредитних коштів, а саме картковий рахунок [NUMBER] . Так, як у відзиві на позовну заяву [PERSON] не надала підтверджуючих документів про рух коштів по зазначеному нею рахунку, а саме у день видачі кредиту, тому слід вважати, що факт підтвердження перерахування коштів не спростовано відповідачем. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти №000210232644 від 27.02.2021 про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Оформлення договору чи інших дій пов`язаних із його виконанням в онлайн режимі на офіційному сайті товариства www.forzacredit.com.ua, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифіктором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами складеними на паперовому носієві, підписаними власноручним підписом. Ця умова договору цілком узгоджується з нормами статей 11,12 Закону України «Про електронну комерцію» та умовами Внутрішніх правил надання фінансових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Форза». В судове засідання представник позивача - адвокат Дзундза О.В. не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Позиція відповідача: 05.09.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Пузіна Д.М., в якому останній просить в задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» відмовити, оскільки [PERSON] кредитні договори в електронному вигляді з будь-якими фінансовими установами не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала. Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належать саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. До суду надано паперові копії електронних доказів, а оригінали цифрового файлу в форматі РDF, DОС(Х), ХМL надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу. На цей час відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування будь - якими фінансовими установами коштів відповідачу згідно із договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. А також відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлень про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до законодавства, відповідачем не було вчинено дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, та не надано доказів саме про реєстрацію відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлялася про розгляд справи, зокрема на 07.09.2023, 10.10.2023, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду 25.08.2023 з відміткою «вручено» та 19.09.2023 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того, про призначення судових засідань на 07.09.2023 та 10.10.2023 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача - адвокат Пузін Д.М. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його та відповідача відсутності, в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 08.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. З договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210232644 від 27.02.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] , вбачається, що предмет даного договору полягає у наданні [PERSON] фінансового кредиту у розмірі 13 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, який позичальник зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів (до 28.03.2021), за користування кредитом відповідач сплачує товариству 657,00% річних від суми кредиту в розрахунку 1,8% за кожен день користування кредитом, 1,6% в день після пролонгації. Після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,50% в день відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України до повного розрахунку за договором /а.с.8-10/. Із заяви-формуляра про акцептування оферти до договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210232644 від 27.02.2021, вбачається, що [PERSON] погодилася та прийняла пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту /а.с.11-13/. Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» надається кредит строком на 30 днів, процентна ставка становить 657,00% річних /а.с.14/. З додатку до договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210232644 від 27.02.2021, вбачається, що сума основного боргу становить 13 000,00 грн., сума процентів - 7 020,00 грн., дата погашення кредиту 28.03.2021 /а.с.15/. Згідно з договором факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТОВ «Фінансова компанія «Форза», ТОВ «Фінансова компанія «Форза» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія ««Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТОВ «Фінансова компанія ««Артеміда-Ф» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Форза» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників до договору /а.с.10-18/. Згідно з витягом з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 000210232644 від 27.02.2021 становить 20 020,00 грн. з яких: 13 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7 020,00 грн. - сума заборгованості за відсотками /а.с. 23/. Згідно з випискою ТОВ «Фінансова компанія Артеміда-Ф», станом на 31.07.2022 за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021 у [PERSON] рахується заборгованість в сумі 47 525,97 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 13 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 7 020,00 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування - 19 500,00 грн.; інфляційне збільшення - 8 005,97 грн. /а.с.24/. З копії повідомлення про відступлення прав вимог за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 за вих.№337/115 від 03.11.2021, вбачається, що [PERSON] повідомлялася, що з 28.10.2021 новим кредитором, який має право грошової вимоги на отримання заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» /а.с.25/. Згідно з копією вимоги вих. №338/115 від 03.11.2021, ТОВ «Фінансова компанія Артеміда-Ф» зверталося до [PERSON] з вимогою добровільно оплатити заборгованість в сумі 20 020,00 грн. за договором №000210232644 від 27.02.2021 /а.с.26/. Згідно з копією списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», [PERSON] надсилався рекомендований лист за №7903203856267 за адресою: [ADDRESS] /а.с.27/. Згідно з копією досудової вимоги вих. №586 від 20.06.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда - Ф» зверталася до [PERSON] з досудовою вимогою сплатити заборгованість, яка станом на 20.06.2023 становить 49 270,00 грн. /а.с.28/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено, що 27.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №000210232644. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована відповідачем 27.02.2021, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором b869051r) відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № №000210232644 від 27.02.2021 про прийняття пропозиції ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Згідно із п. 1.2 Договору кредит видається в національній валюті України гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану Позичальником в заявці на отримання кредиту. Сума кредиту 13 000, 00 грн. (п. 1.6.1) Таким чином, відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, отримала грошові кошти у розмірі 13 000,00 грн. Також [PERSON] одноразовим ідентифікатором b869051r підписала паспорт споживчого кредиту. В судовому засілданні встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики. Також, в судому засіданні встановлено, що 28.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», укладено договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», в тому числі і до [PERSON] , що стверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №202110258-Ф від 28.10.2021. Водночас із даного реєстру вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло право вимоги в загальній сумі 20 020,00 грн., з якої 13 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 7 020,00 грн. заборгованість по відсотках. Матеріалами справи встановлено, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, таким чином цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. В свою чергу, відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» скеровувало [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021. У повідомленні також просило негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 20 020,00 грн за поданими реквізитами. ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», окрім заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021 по тілу кредиту в розмірі 13 000,00 грн. та заборгованості по відсотках 7 020,00 грн. , також просить стягнути заборгованість по прострочених відсотках 19 500,00 грн. та інфляційне збільшення 8 005,97 грн. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача прострочених відсотків в розмірі 19 500,00 грн., нарахованої після настання строку виконання основного зобов`язання. Щодо стягнення інфляційних втрат, суд виходить з такого. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом 04 серпня 2023 року, при цьому розрахунок інфляційних втрат в розмірі 8 005,97 грн. розраховано за період з 28.03.2021 по 31.07.2023. У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021 розмірі 20 020,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 13 000,00 грн. та заборгованість по відсотках 7 020,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів. Щодо доводів представника відповідача про відсутність будь-які доказів про перерахування коштів відповідачу, суд, враховуючи умови надання кредитних коштів, звертає увагу, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210232644 від 27.02.2021, і вона мала можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Таким чином, враховуючи наведене суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до задоволення частково. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 20 020,00 грн., що складається з: 13 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7 020,00 грн. - заборгованість по відсотках. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задоволено частково, а тому понесені позивачем судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає 1 130,50 грн. (20 020/47 525,97?100=42,12%), необхідно покласти на відповідача [PERSON] . В свою чергу, враховуючи пропорційний розмір задоволених вимог, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2948,40 грн. (7000/100?42,12) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved