Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом в обґрунтування вимог якого зазначили, що за договором дарування вони набули права власності у рівних частках на житловий будинок [ADDRESS] . Посилаючись на відповідні норми земельного законодавства щодо переходу права власності на земельну ділянку разом із зміною власника житлового будинку за статтею 120 ЗК України, позивачі просять визнати за ними право власності в рівних частинах на земельну ділянку площею 0,213 гектарів, кадастровий номер 3221487001:01:017:0010 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за вказаною адресою (а.с. 31 - 35). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 37, 39). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За договором дарування від 23 грудня 2003 року позивачі набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] в рівних частках по 1/2 кожна (а.с. 14 - 15). Право власності кожної із позивачів на 1/2 частину вказаного житлового будинку також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 січня 2004 року (а.с. 16). При цьому, суд враховує зміну адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду село Путрівка розташоване в адміністративних межах Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області. Зазначений житловий будинок отримано позивачами в дар від [PERSON] , що підтверджується змістом вказаного договору дарування. Надалі, 25 травня 2005 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 463262/47410, відповідно до якого набула у власність земельну ділянку площею 0,213 гектарів, кадастровий номер 3221487001:01:017:0010 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 21). Факт оформлення [PERSON] прав на вказану земельну ділянку також підтверджується відповідною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.08.2021 року (а.с. 17 - 18). Потім, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2020 року (а.с. 19). Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує та керується наступними нормами спеціального законодавства. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції станом на дату укладення договору дарування та станом на дату отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Також, згідно із нормою частини першої статті 377 ЦК України в редакції станом на дату укладення договору дарування та станом на дату отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку на якій він розміщений без зміни її цільового призначення у розмірах встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки яка є необхідною для його обслуговування. Одночасно, суд обов`язково враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року по справі № 6-2225цс16 відповідно до яких, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки знаходиться в прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, і передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладанні угод з придбання права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного та цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, застосовуючи положення статті 120 ЗК в поєднанні з нормою статті 125 ЗК слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість. Як наслідок, суд вважає, що відповідно до норми частини першої статті 377 ЦК України в редакції станом на дату укладення договору дарування та станом на дату отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, до позивачів які набули права власності на житловий будинок, перейшло право власності на земельну ділянку на якій він розміщений, що відповідає загальному принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України в редакції станом на дату укладення договору дарування та станом на дату отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Таким чином, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що позивачі набули право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок) у вірних частках, суд приходить до логічного і послідовного висновку про те, що одночасно із цим до позивачів також у рівних частках по 1/2 частині перейшло і право власності на земельну ділянку на якій цей житловий будинок розташований. Одночасно, суд не вбачає суперечностей і протиріч у тому, що [PERSON] спочатку подарувала житловий будинок (12 грудня 2003 року), а потім отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку (25 травня 2005 року), оскільки вказану земельну ділянку було сформовано у часі раніше ніж укладено договір дарування будинку. Зокрема, вказану земельну ділянку було набуто [PERSON] на підставі рішення Путрівської сільської ради № 53 від 28 серпня 2003 року, тобто до укладення договору дарування житлового будинку із позивачами, що відображено за змістом Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 463262/47410 (а.с. 20, 21). За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved