Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, про зміну розміру аліментів. В обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 05.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу постановлення рішення відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, участі у його вихованні не приймає. Вважає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини-школяра, оскільки з часу присудження аліментів син став дорослішим і потребує значно більше коштів на свій розвиток та утримання, а також з інфляційними процесами, з дорожчанням рівня життя. На даний час відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , має стабільний дохід, інвалідом не є, стягнення за виконавчими листами не має. На підставі викладеного просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2018 року на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 05.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з набрання чинності рішенням суду. Ухвалою судді від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду позовній заяві просила провести розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. У разі неявки до суду відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення, правові наслідки якого їй відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2019 року. Сторони мають спільну дитину- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 05.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 13.04.2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження №56178404 з примусового виконання виконавчого листа №629/3651/17 виданого 10.01.2018 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 19.08.2009 року у розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.10.2017 року по 29.06.2023 року у розмірі 103500,00 грн. Згідно довідки ТВО командира військової частини [PERSON] з 08.09.2022 року перебуває на військовій службі у військовій частини [NUMBER] . З відповіді начальника [INFO] вбачається, що [PERSON] . Лозіським РТЦК та СП не призивався, на військовому обліку військовозобов`язаних не перебуває. 28.09.2023 року ухвалою суду витребувано з Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про дохід [PERSON] за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року. Згідно листа начальника Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.10.2023 року, військова частина [NUMBER] , в якій як зазначено в ухвалі суду проходить службу [PERSON] та сам [PERSON] на фінансовому забезпеченні у [INFO] не знаходяться. Надати довідку про доходи [PERSON] немає можливості. Місцезнаходження військової частини [NUMBER] у військовий час Харківському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки невідомо. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч.ч. 1-2 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів ґрунтуються на зростанні потреб у дитини з віком, зміні цін на продукти, одяг, а також покращення матеріального становища платника аліментів. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, і приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, те, що відповідач у судові засідання не з`явився, ніяких заперечень або доказів надання допомоги сину та неможливості утримувати його не надав, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення, визначених раніше судом аліментів, а саме на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved