Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з заявою та просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що 22 квітня 2023 року державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори С.В. Капріян розглянуто її звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне її бабусі по татовій лінії - [PERSON] , яка померла [INFO] . Того ж дня їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що вона не проживала зі спадкодавцем на день смерті та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] , [INFO] , є уродженкою с. Вікно та жителькою с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області. Її батьками є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] . Її бабуся [PERSON] , [INFO] , певний період часу проживала одна, оскільки заявниця після одруження (в 2011 році) переїхала в с. Чернятин, а її син - батько заявниці з сім?єю проживав в окремому будинку за адресою: [ADDRESS] . З кожним роком самопочуття бабусі погіршувалося, вона потребувала постійного догляду, опіки, лікування, а тому було прийнято рішення про зміну місця її проживання. Восени 2014 року заявниця перевезла всі особисті речі бабусі до себе додому в [ADDRESS] . З вказаного часу заявниця проживала із спадкодавцем однією сім?єю без зміни реєстрації місця проживання [PERSON] , мали спільний побут. Лікування бабусі здійснював сімейний лікар, який неодноразово приїжджав надавати їй медичну допомогу за фактичним місцем проживання. 28 листопада 2013 р. [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, згідно якого все своє майно заповіла своєму синові - батькові заявниці [PERSON] . Однак, при житті [PERSON] не реалізував своє право на спадщину за заповітом. Заявниця фактично прийняла спадщину після смерті баби, так як постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відсутність письмового підтвердження даного факту стало підставою для відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України, - немає. Встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення, так як є необхідним для реалізації її права на спадщину. В досудовому порядку чи в інший спосіб, крім звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту, вирішити даний спір заявниця не може. Ухвалою Городенківського районного суду від 25.07.2023 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження. Судове засідання, призначене на 23.08.2023, не відбулося, справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Андріюк І.Г. у відпустці з 16.08.2023 по 08.09.2023 згідно наказу № 02-11/14/2023 від 01.08.2023 «Про надання відпустки Ірині Андріюк». Судове засідання, призначене на 25.09.2023, було відкладено у зв?язку із неявкою заявниці, яка про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що стверджується довідкою про доставку судової повістки у вигляді SMS-повідомлення на мобільний номер телефону, вказаний нею в заяві на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, поданій до суду 21.07.2023 разом із позовною заявою. Судове засідання, призначене на 10.10.2023, було відкладено за клопотанням представника заявниці - адвоката Бундзяк У.М. У судовому засіданні 25.10.2023 представник заявниці - адвокат Бундзяк У.М. підтримала заяву [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини з наведених в заяві підстав, заявлені вимоги просить задовольнити. Городенківська міська рада 22.08.2023 від відправника Міська Рада [INFO] >на офіційну електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, яка не скріплена електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою працівника канцелярії «без КЕП». Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП) автора,що не підлягає редагуванню. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо). Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені ст.183 ЦПК України, відповідно до ч.2 якої письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Враховуючи те, що заява, надіслана на електронну пошту суду 22.08.2023 від Міська Рада [INFO] > до набрання чинності Законом № 1416-IX від 27.04.2021 в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023 не підписана електронним цифровим підписом, її слід повернути заявнику без розгляду, що відповідає ч.4 ст. 183 ЦПК України в редакції до набрання чинності Законом № 1416-IX від 27.04.2021 в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, заслухавши вступне слово представника заявниці, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є онукою [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про шлюб заявниці серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 2011 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що заявниця після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 12 від 14 жовтня 2011 р. в Книзі реєстрації шлюбів; свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , виданого 03 квітня 1991 р. Назаренківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, де зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 12 від 03 квітня 1991 р. в книзі реєстрації актів про народження; свідоцтва про народження батька заявниці серії [NUMBER] , виданого Вікнянською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, де зазначено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , запис за № 15 від 15травня 1963 р. в книзі реєстрації актів про народження. За заповітом, посвідченим 28.11.2013 секретарем виконкому Вікнянської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 41, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Вікно Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право; житловий будинок, надвірні будівлі, які знаходяться в [ADDRESS] ; земельний пай згідно Державного акту на право власності на земельні ділянки ІІ-ІФ № 038040 заповіла [PERSON] . Баба заявниці [PERSON] померла [INFO] у віці 89 років у с. Вікно Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 14 від 28 жовтня 2015 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2015 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, - визначено ч.1 ст.1221 ЦК України. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована одна в житловому будинку по [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 3-342, виданою 09.10.2023 Вікнянським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Інформаційною довідкою № 71704625 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.03.2023, наданою Городенківською державною нотаріальною конторою, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Отже, батько заявниці [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняв, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. Батько заявниці [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Вікно Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 14 від 05 липня 2017 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 липня 2017 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Отже, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала заявниця [PERSON] , як спадкоємець п?ятої черги за законом, оскільки родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули її від права спадкування та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно баби заявниця звернулася із заявою до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори. Однак, нотаріус постановою № 451/02-31 від 22 квітня 2023 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне її бабі [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, покликаючись на те, що на день смерті спадкодавця ( [INFO] ) заявниця разом з нею не проживала, не була зареєстрована, не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, отже вважається такою, що спадщину не прийняла. Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підпунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно відмітки у копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 01 грудня 2011 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, місце проживання заявниці з 20.12.2011 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Із Акту обстеження житлово-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 25 травня 2023 р., складеного комісією в складі сільського старости [PERSON] , члена старостинської ради [PERSON] , діловода старостинського округу Михайлюк М.Ю., вбачається, що в домогосподарстві по [ADDRESS] фактично проживали: заявниця [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , бабка [PERSON] , 1926 р.н., яка проживала у даному господарстві без місця реєстрації з жовтня 2014 р. до дня смерті ( [INFO] ). ЇЇ внучка [PERSON] здійснювала за нею догляд та проводила поховання. [PERSON] , [INFO] , знаходилася на диспансерному обліку в лікаря [PERSON] з 2014 р. З квітня 2015 р. до неї здійснювалися виклики та огляди на дому за адресою перебування пацієнтки: [ADDRESS] , що стверджується довідкою, виданою 19.05.2023 сімейним лікарем комунального підприємства «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської районної ради Івано-Франківської області [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , сусіди заявниці, ствердили, що [PERSON] з жовтня 2014 р. до дня смерті проживала без реєстрації по [ADDRESS] з онукою [PERSON] , вели спільне господарство. Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі №484/747/17 від 10.01.2019. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. У судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу заявниці оформити право на спадщину за законом на нерухоме майно спадкодавця. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки судом не встановлено інших спадкоємців п?ятої черги за законом та родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули заявницю від права спадкування та прийняли спадщину. Чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення зазначеного факту. Враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем начас відкриття спадщини необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення такого факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені [PERSON] вимоги слід задовольнити. При винесенні рішення судом враховується те, що згідно постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області віднесена до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1235, 1258-1265, 1267-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved