Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її та [PERSON] , без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 03 березня 2006 року; визнати майно набуте під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] за період з січня 2004 року по березень 2006 року спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на наступне майно: частину квартири [ADDRESS] ; частину земельної ділянки розміром 0,1010 га кадастровий номер 1824784800:03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, вартістю 557 347 грн. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що з лютого 2004 року вона з [PERSON] почали мешкати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] . З цього часу, у них склалися відносини, що притаманні подружжю: вони мешкали разом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, разом відпочивали та проводили вільний час. 03 березня 2006 року вони зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] удочерив її дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у вересні 2004 року вона та [PERSON] за спільні кошти придбали земельну ділянку розміром 0,1010 га кадастровий номер 1824784800:03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Крім того, 21 лютого 2006 року нею було продано належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , а отримані кошти 22 лютого 2006 року були сплачені в якості першого внеску за квартиру по [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] було видано на ім`я [PERSON] . 25 січня 2010 року [PERSON] частину вищевказаної квартири подарував дочці [PERSON] . 19 травня 2016 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва, однак після розірвання шлюбу вони продовжували жити разом. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н. В. з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 1824784800:03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області придбані під час спільного її проживання однією сім`єю з [PERSON] , за спільні кошти, угод щодо вказаного майна між ними не укладалося, тому воно є спільною власністю, їхні частки у власності є рівними та їй належить частина у зазначеному вище майні. У грудні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак в усній розмові нотаріус повідомила, що позивачу необхідно звернутися до суду щоб довести набуття майна в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним вона звернулася до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 01 листопада 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в період з 01 січня 2004 року по 03 березня 2006 року позивач та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживали, жодних належних та допустимих доказів про спільне проживання позивачем не надано. Крім того, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки саме [PERSON] є покупцем. На момент придбання земельної ділянки позивач перебувала у декретній відпустці, відповідно доходу вона не мала, тому не можна стверджувати, що вона мала достатньо коштів для купівлі земельної ділянки за спільні кошти. Також, в матеріалах справи немає жодних документів, які б свідчили про перерахування частини грошових коштів як оплату за купівлю земельної ділянки, тобто матеріали справи не містять будь-яких доказів, що вищевказана земельна ділянка була придбана за спільні кошти. Окрім цього, надані позивачем докази оплати відповідно до договору від 12 січня 2006 року № 44 свідчать лише про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] придбана за власні кошти [PERSON] . У свою чергу, жодних доказів здійснення оплати відповідно до договору № 44 за рахунок власних коштів отриманих нею від продажу її квартири не надано. 08 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій остання підтримала обставини викладені в позовній заяві, та зазначила, що після народження дочки, через рік, вона вийшла з декретної відпустки та працює до теперішнього часу. 15 листопада 2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, а також підтвердила, що позивач мешкала без реєстрації шлюбу як одна сім`я з [PERSON] , вони мали спільне господарство і спільний бюджет з лютого 2004 року. 24 листопада 2022 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла витребувана належним чином засвідчена копія спадкової справи № 21/2021 відкрита після смерті [PERSON] , на виконання ухвали суду від 20 січня 2022 року. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, в також задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків. Заяву відповідача [PERSON] про виклик свідка судом було залишено без розгляду, оскільки її подано після закриття підготовчого провадження та в заяві не міститься клопотання про поновлення строку для звернення до суду з зазначеною заявою, як і не міститься доказів поважності причин такого пропуску. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак 24 жовтня 2023 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, поважні причини неявки суду невідомі. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та третьої особи. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 03 березня 2006 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03 березня 2006 року. Крім того, позивач вказує, що з лютого 2004 року до реєстрації шлюбу вона з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після укладення шлюбу [PERSON] удочерив дочку позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033963673 від 01 грудня 2021 року. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 жовтня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . 21 вересня 2004 року було придбано земельну ділянку площею 1010 кв. м, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, для ведення садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки. На підставі вказаного договору 09 березня 2006 року на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії АГ № 161367. Згідно із свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 08 листопада 2006 року померлому [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . 25 січня 2010 року [PERSON] подарував частину вищевказаної квартири своїй дочці [PERSON] , що підтверджується договором дарування частки квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю. Згідно з інформаційною довідкою від 10 грудня 2021 року № 52155, наданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по частки). Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20) та постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № справа № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20). Так, з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 73872728 від 16 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28 листопада 2006 року до 11 жовтня 2021 року. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] підтверджується фотокартками [PERSON] з маленькою дочкою позивача у 2004-2005 роках, спільного святкування подій та сімейних зустрічей. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору-замовлення № 24.9139П на організацію та проведення поховання від 19 жовтня 2021 року та договору-замовлення від 17 жовтня 2021 року № 001 на придбання предметів і послуг похоронного призначення, ритуальні послуги, пов`язані з організацією та проведенням поховання [PERSON] , були замовлені та оплачені позивачем. Також, з наданої позивачем довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі міста Києва від 20 жовтня 2021 року вбачається, що [PERSON] здійснила поховання померлого [PERSON] . Разом з тим, допитані судом в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили викладені позивачем обставини. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив суду, що є кумом позивача та знайомий з нею з 1995 року. Зазначив, що позивач почала жити разом з [PERSON] у 2003 році у її квартирі по [ADDRESS] , вони проживали однією сім`єю та у 2006 році одружилися. Також, йому відомо, що у 2006 році вони продали квартиру позивача та внесли перший внесок у новобудову. Свідок [PERSON] зазначила, що є рієлтором та їй відомо, що у 2006 році квартиру по [ADDRESS] , яка належить позивачу було продано та отримані кошти вкладено у новобудову. Крім того, позивач зі своєю дочкою та [PERSON] проживали втрьох і на момент придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , збиралися одружитися. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з матір`ю позивача і знає позивача з дитинства. Їй відомо, що позивач почала зустрічатися з [PERSON] у 2003 році. Згодом, зі слів матері позивача [PERSON] стала проживати з [PERSON] у 2004 році в квартирі по [ADDRESS] . У 2006 році вони одружилися. Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, спільного бюджету, спільного відпочинку, та ведення спільного господарства. Виходячи з предмету спору та норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] підлягають задоволенню з 01 січня 2004 року до 03 березня 2006 року. Щодо вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання за позивачем права власності на частину вказаного майна, суд зазначає наступне. Так, судом установлено, що 21 лютого 2006 року позивач продала належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Зазначені кошти надала [PERSON] для сплати першого внеску за квартиру за адресою: [ADDRESS] на виконання договору № 44 про участь у фонді фінансування будівництва, що підтверджується відповідним договором від 21 лютого 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Тесленко Ю. П. та зареєстрованим в реєстрі № 1465, а також заявою на переказ готівки від 22 лютого 2006 року згідно з договором № 44 про участь у фонді фінансування будівництва. Крім того, із заяви на переказ готівки від 13 квітня 2006 року вбачається, що решту суми за вищевказану квартиру [PERSON] було внесено вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, та свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] видано 08 листопада 2006 року, тобто під час перебування у шлюбі. Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Враховуючи викладене, судом встановлено, що з 01 січня 2004 року до 03 березня 2006 року [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вищевказану квартиру було придбано позивачем та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, при цьому, позивачем надавалися кошти на її придбання і до укладення шлюбу, тому суд приходить до висновку, що вона є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Доказів того, що між ними було укладено договір щодо встановлення іншого режиму права власності матеріали справи не містять. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Крім того, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що презумпція спільності права власності подружжя на спірну квартиру сторонами не спростовувалась, рівність часток у такому праві презюмується, суд дійшов висновку, що позивачеві на праві власності належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Що стосується визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки та визнання права власності за позивачем на її частину, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки позивач мала надати докази, з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на її придбання. Сам лише факт отримання позивачем заробітної плати не може бути доказом участі у придбанні спірної земельної ділянки. Враховуючи викладене, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивачем надавалися кошти на придбання вищевказаної земельної ділянки, тобто не доведено її купівлю за спільні кошти, як стверджує [PERSON] , тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: partial