Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

07.08.2023 позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді від 18.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.09.2023. Ухвалою суду від 11.09.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.10.2023. 03.10.2023 розгляд справи відкладено на 25.10.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання, призначене на 25.10.2023, учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подала, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без її участі. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 23.10.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.02.2023 задоволено позов [PERSON] , визнано його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до актового запису № 990 від 08.05.2013 про народження дитини, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Чернігів, громадянина України, змінивши дитині [PERSON] , [INFO] , прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8-9). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] убачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 на звороті). Позивач стверджує, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом його здоров`я, його фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - актом про проживання особи без реєстрації від 29.05.2023 про те, що [PERSON] , [INFO] , проживає за місцем реєстрації свого батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 8, 17); - довідкою Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 01.06.2023 № 47 про те, що батько сам виховує сина, постійно приділяє належну увагу вихованню [PERSON] , регулярно відвідує батьківські збори, контролює успішність дитини, дбає про матеріальне забезпечення та його стан здоров`я. Мати , [PERSON] , не приймає участь у вихованні сина з 2 класу 2021/2022 навчального року, жодного разу до школи не з`являлася, успіхами та вихованням сине не цікавилася (а.с. 10). Отже, вихованням та утриманням дитини займається лише позивач, що підтверджується матеріалами справи. Як убачається з висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 05.10.2023 № 639, виконком, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , про що свідчить також і її індиферентне ставлення до розгляду даної справи, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved