Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що позивачка є дочкою відповідача та [PERSON] . Рішенням суду від 21 вересня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та призначено стягнення аліментів із [PERSON] [INFO] померла її мати [PERSON] . Вказує, що увесь час після її народження та до смерті матері її вихованням та розвитком займалася її мати та бабуся [PERSON] . Після смерті матері відносини із батьком погіршилися, стали з ним чужими людьми. Зазначає, що більше шести років проживає та перебуває на забезпеченні своєї бабусі [PERSON] . Їй була призначена пенсія по втраті годувальника, однак батько як законний представник після смерті матері витрачав усі кошти тільки для своїх потреб, жодної матеріальної допомоги їй не виділяє. Всі питання щодо її виховання та забезпечення вирішуються позивачкою та її бабусею без участі та підтримки батька. Вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про неї, не виявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. З цих підстав просить позов задовольнити. 01 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Вказує, що твердження позивачки є надуманими, висловленими під психологічним тиском з боку бабусі [PERSON] , з якою вона виявила бажання проживати після досягнення нею 10-річного віку. Остання протягом останніх п`яти років здійснювала умисні дії, спрямовані на унеможливлення її контактів з дочкою. Зокрема, 20 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні своїх прав щодо виховання онуки, яка проживала разом із ним після смерті матері, при цьому, що він не заперечував проти її участі у вихованні онуки. Рішенням суду був встановлений графік щодо зустрічей бабці з онукою, однак протягом 5 місяців [PERSON] жодного разу не виявила бажання щодо побачень і спілкування з онукою у відповідності до встановленого графіку, про що було повідомлено керівника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. При цьому, в порушення встановленого графіка [PERSON] постійно відвідувала приміщення школи, де навчалася дочка, та здійснювала негативний психологічний вплив на дочку, в тому числі, за допомогою шкільного психолога. При цьому, схиляла дочку до думки, що нібито батько винен у смерті матері. Після перебування згідно графіка у [PERSON] та перебуваючи під її психологічним тиском, дочка відмовилася від їх спільного проживання і заявила, що бажає жити з [PERSON] . Вказує, що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з його дочкою не лише йому і його батькам, але й з дідусем [PERSON] . Вказує, що створював для дочки всі умови для навчання, як в школі, так і за місцем проживання, забезпечував придбання та оплату всіх необхідних методичних посібників, літератури, спортивного одягу для занять в спортивній секції. Окрім того, на прохання дочки ним постійно здійснювалася допомога в оформленні та оплаті закордонних паспортів, дозволів у нотаріуса на виїзд за кордон разом з [PERSON] , ID картки по досягненні 14-річного віку, у випадку виїзду її з танцювальним колективом за межі України, туристичні поїздки з класом та студентами коледжу. При неодноразових зустрічах постійно надавав гроші на необхідні для дочки потреби. Впродовж останніх майже 4 років дочка обмежено з ним спілкувалася, оскільки з 24 лютого 2022 року з [PERSON] проживає за межами України. Під час карантинних обмежень, терміном 2 роки, вона також ухилялася від спілкування, виключаючи телефон. Останні 4 зустрічі з дочкою відбулися в червні-липні 2023 року, коли вона попросила допомогти в терміновому виготовленні, отриманні та проведенні оплати за закордонний паспорт неповнолітнього та дозволу в нотаріуса на виїзд з [PERSON] за кордон. Таким чином, під впливом [PERSON] дочкою чинились перешкоди у їх побаченнях, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини. Дочка [PERSON] повністю залежна від негативних намірів бабці [PERSON] , знаходиться під її постійним психологічним впливом, виконує її вказівки, в тому числі, у питанні позбавлення його батьківських прав. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, копію позовної заяви надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, який надійшов на адресу суду 14 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 05 вересня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 02 жовтня 2023 року. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що його дочка діє під тиском бабці [PERSON] . Був випадок, що в 11 год. [PERSON] подзвонила до нього і повідомила, що бабця вигнала її з дому. Психолог сказав, що на [PERSON] був психологічний тиск з приводу того, щоб вона не спілкувалася з батьком. Дзвонив дочці, однак бабуся забороняла спілкуватися. Представник третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, справу просили розглядати без їх участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 квітня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2011 року у справі № 2-5774/11р. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується Витягом з Реєстру актів про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Демографічної служби міста Рим. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2011 року у справі № 2-5774/11р. також вирішено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 12 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1948. Згідно витягу про реєстрацію місця проживання № 10196/28-03 від 29 серпня 2022 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 158 від 04 липня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] . З характеристики, виданої керівником кіношколи «Film Work Shop» у м. Тернополі, вбачається, що [PERSON] навчалася в кіно школі з 2019 року до початку 2022 року. За час навчання батько не приходив до кіношколи, не оплачував заняття. Вихованням та забезпеченням займалася бабуся [PERSON] . Згідно характеристики, виданої керівником ансамблю танцю «Сонечко» ПК «Березіль» Бирди З.Г. , [PERSON] з 2017 року по 2020 рік займалася танцями в зразковому аматорському ансамблі танцю «Сонечко», а з 2020 року по 2022 рік - в народному аматорському ансамблі народного танцю «Червона калина». На протязі всіх років з нею поряд була бабуся [PERSON] . З батьком не знайомі. Відповідно до характеристики, виданої класним керівником ТНВК «Школа-колегіум Патріарха Йосифа Сліпого» Сидор М.М. , [PERSON] навчалася в закладі з сьомого класу. З батьком не спілкувалась, шкільним життям не цікавився. Батьківські збори, участь в житті класу здійснювала бабуся [PERSON] . 10 жовтня 2016 року [PERSON] звертався до директора Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов [PERSON] зі скаргою на дії психолога школи Чекалюк Л.І. , яка сприяла зустрічам його дочки з [PERSON] під час навчального процесу, а також з заявою щодо унеможливлення приходу і перебування [PERSON] в приміщення школи, у зв`язку з негативним впливом на дочку. 06 березня 2017 року [PERSON] письмово повідомив начальника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про те, що [PERSON] протягом 4,5 місяці жодного разу не виявила бажання щодо спілкування із онукою [PERSON] , незважаючи на прийняття 18 січня 2017 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради рішення про затвердження висновку щодо визначення способу участі у вихованні онуки шляхом встановлення графіку побачень. 07 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради із заявою про негідну поведінку громадянки [PERSON] , в якій вказав, що ним безперешкодно у відповідності до встановленого графіку надавалась можливість для зустрічі [PERSON] з [PERSON] , однак щоразу відчував і бачив негативний вплив [PERSON] на [PERSON] , зокрема, їй постійно нав`язувалася думка, що батько винен у смерті матері, і що батько її ніби-то не любить, різко змінювалася поведінка по відношенню до його батьків. 05 серпня 2017 року дочка була взята бабусею у відповідності до встановленого графіка, а 07 серпня 2017 року відмовилася повертатися додому до батька, мотивуючи це тим, що до неї погано відносяться, б`ють її, хоча це не відповідало дійсності, та почала підтримувати думку бабці, що батько винен у смерті матері. 11 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звертався із заявою до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, щодо невиконання [PERSON] рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 21 від 18 січня 2017 року, яким було затверджено висновок щодо визначення способу участі у вихованні онуки шляхом встановлення графіку побачень, в якій просив зобов`язати [PERSON] терміново повернути дочку [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання - [ADDRESS] . Дідусь позивачки [PERSON] 06 вересня 2017 року звертався із заявою до начальника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про негідну поведінку [PERSON] , в якій вказував, що був цивільним чоловіком [PERSON] , яка після смерті дочки почала себе вести зухвало та неадекватно по відношенню до нього, зятя, онуки. Вона стверджує, що зять винен в смерті дочки, хоча це сталося внаслідок тяжкого невиліковного захворювання. [PERSON] характеризує з позитивної сторони, як люблячого батька. [PERSON] постійно здійснює психологічний тиск на дитину, говорячи про те, що батько ніби-то винен в смерті матері, закладаючи в неї ненависть до близьких, постійно вводячи її в оману. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона є вчителем з кіношколи, куди з 2014 року [PERSON] почала ходити на гурток. Один раз бачила батька, коли зателефонувала йому і він приніс свідоцтво про народження. На прем`єри також батько не приходив. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю однокласниці Пржевальської [PERSON] , з якою її дичка товаришує. Вказала, що одного разу [PERSON] плакала, бо тато не дав дозволу на виїзд закордон. Розповідала, що батько отримує гроші і забирає собі, в день народження навіть не дзвонив, не приходить. Тато не приділяв їй уваги, розповідала, що батько її бив. Бабуся матеріально її забезпечувала. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є подругою бабусі, [PERSON] знає з маленької, батька ніколи не бачила. Вказала, що інколи була з [PERSON] , допомагала. Знає, що одного року батько не дав згоди на поїздку в Болгарію. Вказала, що їй відомо, що [PERSON] ходила на гуртки, мала гран-прі, бабуся возила її в Рим. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1069 від 13 вересня 2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку наведено характеристики, надані керівником ансамблю танцю «Сонечко» та ТНВК «Школа-колегіум Патріарха Йосифа Сліпого». Вказано, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в режимі відеоконференції [PERSON] повідомила, що з батьком у них погані стосунки, він взагалі не цікавиться її життям, тому вона виявила бажання позбавити його батьківських прав. Батько не дає їй кошти, хоча отримує кошти, належні їй, пов`язані із втратою годувальника. Відповідно до частиною першою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до дочки, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Як з`ясовано судом, неактивна участь батька в житті дочки спричинена конфліктом відповідача з бабусею позивачки (матір`ю його колишньої дружини), проживанням відповідача окремо від дочки з 2017 року, коли малолітня [PERSON] після спілкування з бабусею [PERSON] виявила бажання проживати з останньою, а також виїздом закордон з 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Таким чином, формування відношення позивачки до батька відбувається лише за впливом бабусі [PERSON] , яка має неприязні стосунки із відповідачем, що випливає з письмових заяв [PERSON] та заяви [PERSON] , адресованих начальнику служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. Суд враховує те, що дитина постійно проживає з бабусею, яка є матір`ю мами позивачки, яка померла у 2015 році, та шлюб між якою та відповідачем було розірвано ще у 2011 році, обмеження її спілкування з батьком та тривалий конфлікт між батьком та бабусею. Частиною третьою статті 171 СК України, передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. На думку суду, саме налагодження стосунків між батьком та дочкою буде відповідати інтересам неповнолітньої [PERSON] . В силу статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які не мають для суду наперед встановленого значення, а тому, наданий висновок Органу опіки та не має обов`язкового характеру та судом оцінюється в сукупності з іншими зібраними по справі доказами. У статті 19 СК України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищенаведені обставини суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його доньки. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом з тим, суд вважає, що участь [PERSON] у вихованні дочки не є достатньою, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, попередити відповідача, що у разі в подальшому неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, він буде позбавлений батьківських прав. Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed