Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсною Генеральної угоди про реструктуризацію та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20 червня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20 червня 2015 року між сторонами укладено вказану Генеральну угоду для внесення змін до первісного зобов`язання, а саме умов кредитного договору №SAMDN40000013723024 від 15.05.2007 року. Проте позивач зазначає, що у термін з 15.05.2007 по 20.06.2015 року нею не підписувалося та не укладалося жодних кредитних договорів з АТ КБ «Приватбанк». Єдиним документом за яким вона мала зобов`язання перед банком є анкета-заява від 24.04.2007 року, за якою передбачалося надання картки із встановленим кредитним лімітом у розмірі 4 000, 00 грн, з умовою зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % з розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердженням того що Анкета та Кредитний договір є різними документами є те, що у 2009 році відповідач, за даною Анкетою звертався до Прилуцького міськрайонного суду за порушенням кредитних зобов`язань за договором від 24.04.2007 року, умови кредитування якого співпадають з умовами кредитування визначених у Анкеті (Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 04.03.2009 р. у справі №2-360/2008). Рішення виконане позивачем, тай з 2009 року по 2015 року відповідач не звертався ні до Державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення, ні до позивача щодо невиконаного грошового зобов`язання, що засвідчує той факт, що кредитні зобов`язання виконано. Зважаючи на те що Генеральна угода за своєю правовою природою є додатковою угода, яка містить умови зміни істотних умов первісного зобов`язання, в даному випадку первісного зобов`язання не укладено. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що посилання позивача на те, що нею попередньо не підписувались будь-які договори із банком не відповідає дійсності, оскільки 24.04.2007 р. між сторонами у справі укладався кредитний договір за яким 15.05.2007 р. [PERSON] відкрито банківський рахунок № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом і саме дата відкриття банківського рахунку - 15.05.2007 р. була зазначена у Генеральній угоді від 20.05.2015 р. також із зазначенням внутрішньобанківського ідентифікатора договору - SAMDN40000013723024. Тобто, між банком та позивачем існували кредитні правовідносини починаючи з 15.05.2007 р. (дата відкриття рахунку із встановленим кредитним лімітом), протягом 2007 р. - 2015 р. по цьому банківському рахунку існувала кредитна заборгованість та з метою реструктуризації цієї заборгованості 20.05.2015 р. укладено новий кредитний договір (Генеральна угода) за яким Банком надано позивачу кредит у розмірі 8 546, 78 грн, розмір якого був направлений на погашення заборгованості за договором від 20.04.2007 р. Позивачем не надається суду жодного належного доказу, обґрунтування на підтвердження заявленого нею у позовній заяві щодо введення її в оману про умови, наслідки договору. Договір укладено повноважними сторонами з дотриманням вимог законодавства та досягнення згоди щодо істотних умов Договору. Позивач пропустила позовну давність, оскільки вона дізналась та могла дізнатись про нібито порушення своїх прав - саме з 20.05.2015 року, а звернулась до суду із цим позовом лише 17.04.2020 року. Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що ні 24 квітня 2007 року, ні 15 травня 2007 року в день відкриття рахунку не нею підписувалося жодного документу де відповідно до статті 1046 ЦК України було б визначено сторони Договору, а саме одна сторона (позикодавець) а інша (позичальник), зазначалися би реквізити кредитного договору № SAMDN40000013723024 від 15.05.2007, істотні умови кредитного договору (розмір позики (кредиту), строк надання позики (кредиту), строк повернення, розмір відсотків та штрафні санкції за порушення умов договору). Відповідачем не надано жодних доказів існування первісного зобов`язання - кредитного договору № SAMDN40000013723024 від 15.05.2007 року. Генеральна угода передбачала проведення процедури реструктуризації боргу, а не процедуру рефінансування (перекредитування). Станом на день підписання Генеральної угоди, позивачем не підписувалося жодної Заяви, яка містила посилання на те що Генеральна угода від 20.06.2015 року складає між нею та Банком Кредитний договір з сумою у розмірі 8 546, 78 грн. Про порушення свого права, позивач дізналася, коли отримала ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про відкриття провадження №742/4126/19 від 16 грудня 2019 року за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості у розмірі 21 011, 01 грн, що виникла за Генеральною угодою про реструктуризацію та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року прийнято до провадження цивільну справу, призначено судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про те, що не заперечує проти вирішення справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 березня 2020 року у справі № 742/4126/19 стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», суму заборгованості за кредитним договором б/н від 20 червня 2015 року в розмірі 10862(десять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні) грн. 95 коп. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 742/4126/19 рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 березня 2020 року - змінено, зменшено суму заборгованості, що стягується з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н від 20 червня 2015 року з 10862,95 грн до 9309,43 грн, а суму судового збору з 979,71 до 845,24 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 20.06.2015 між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно із якою банк надав [PERSON] терміновий кредит в сумі 8 546, 78 грн на строк 36 місяців з 20.06.2015 по 30.06.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Щомісячний платіж складає 310, 08 грн. Дата останнього погашення заборгованості не пізніше 30.06.2018. Згідно із розрахунком, наданим банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним договором від 20.06.2015 станом на 18.11.2019 становить 21 011, 01 грн і складається із: заборгованості за кредитом в сумі 6 527, 43 грн, заборгованості за відсотками 4 335, 52 грн, заборгованості по пені 10 148, 06 грн. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 20.06.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позичальниця визнавала наявність спірної кредитної заборгованості і погодилась на реструктуризацію боргу за погодженими сторонами умовами. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Під час розгляду справи позивачем не надано суду жодного належного доказу, обґрунтування на підтвердження заявленого нею у позовній заяві щодо введення її в оману про умови, наслідки договору. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позичальниця отримала кредит та використовувала кредитні кошти, та врахувавши, що 20.06.2015 між ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позичальниця визнавала наявність спірної кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про відмову в позові про визнання недійсною генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості.

Outcome: dismissed