Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 19.12.2019 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Заочним рішенням Коломийського\~міськрайонного суду\~від 25.04.2023\~року шлюб\~між сторонами\~розірвано. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина, який росте та потребує належного харчування, одягу, засобів гігієни, організації дозвілля не надає, а доходів позивача не вистачає для його утримання. Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років в розмірі 2272 грн. Відповідач є здоровим та працездатним, працює за кордоном та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Тому позивач, посилаючись на ст. 180, 184 СК України, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаного сина в розмірі 4 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, 27.09.2023 року подала до суду, а 23.10.2023 року електронною поштою надіслала до суду письмові заяви, в яких зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 19, 25 ). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 19.12.2019 року. Шлюб зареєстровано Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 237 (а. с. 4). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно із заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.04.2023 року, яке набрало законної сили 26.05.2023 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Факт проживання вказаного сина з позивачем стверджується довідкою № 346, виданою 29.08.2023 року Торговицьким старостинським округом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.8). Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою\~ст. 12 зазначеного Закону\~встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3\~ст.181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1\~ст.182 вказаного Кодексу\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1, 2\~ст.184 цього Кодексу\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи вік сина сторін та пов`язані з цим витрати на його харчування, лікування при необхідності, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, суд вважає можливим визначити аліменти в твердій грошовій сумі, по 2 000 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи, що відповідно до\~ст. 180 СК України\~позивач також зобов`язана приймати участь в її утриманні. Крім того, відповідно до\~статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч.6\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач як за вимогу про стягнення аліментів. Доказів понесення позивачем судових витрат в даній справі останньою не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.\~180-182,\~184,\~191 СК України,

Outcome: partial