Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

13 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасуванню арешту, у якій позивач просить скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою В-8/553 від 24.04.2013 року щодо боргу [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 1108821). За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасуванню арешту залишено без руху. 20 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 17 жовтня 2023 року. У судове засідання, що відбулося 17 вересня 2023 року ніхто з учасників справи не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. 10 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому вказано, що ГУ ПФУ в Одеській області просить розглядати справу без їх участі та зазначили, що не заперечують проти скасування арешту. Також, 17 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі зазначеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2000 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, квартира, розташована у: [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (а.с.56). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.47) [INFO] померла мати позивача [PERSON] та мати померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.46). Після смерті [PERSON] до Приватного нотаріуса Мельник Кристини Вікторівни з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією довідки №112/02-14 від 31.07.2023 року (а.с.49), після чого заведено спадкову справу №71015276, що підтверджується копією витягу №73394596 від 31.07.2023 року (а.с.48). Згідно листа Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), на зазначене майно накладено арешт згідно постанови В-8/553 від 24.04.2013 року (а.с.51). За змістом ч. 1ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. У ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно п.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37) У ч.1-2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до постанови КЦС ВС від 09.08.2023 у справі № 569/2325/21, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17, за змістом ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження " до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved