Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог: - визнати недійсним Договір дарування від 20.09.2022, реєстраційний номер 638, посвідчений Будз Наталією Євгенівною, приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, за яким [PERSON] подарував [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , процент готовності якого становить 83% (вісімдесят три відсотка), та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746; - скасувати рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2022, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910267, про реєстрацію права власності за [PERSON] на незавершене будівництво, готовністю 83%, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2022, індексний номер 64864806, номер відомостей про речове право: 47910342, про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:17464806. Позов мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2017 визнано спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані при будівництві будинку за адресою, [ADDRESS] та виділено позивачці тамбур 2-1 коридор 2-2а, коридор 3-1, вітальня 3-2, кімната 3-3, кімната 3-4, кладова 3-5, санвузол 3-6, коридор 1-2, підвал 1-3, кладова 1-4, кладова 1-5, 1/2 септика С, сходи Сх , вимощення І, вхід в підвал 1-1. [PERSON] зареєстровано право власності на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 83%. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.02.2023 у справі №607/9452/22 суд ухвалив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6125280700:02:001:1746. [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою зареєструвати за собою право власності на частку земельної ділянки, площею 0,0990 га, з кадастровим номером 6125280700:02:001:1746, та, дізналась що [PERSON] 20.0.9.2022 (під час розгляду справи №607/9452/22) без згоди [PERSON] та без повідомлення нотаріуса про наявність судового спору щодо земельної ділянки, здійснив її відчуження шляхом укладення договору дарування від 20.09.2022 з [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. Тому, позивачка не може зареєструвати за собою право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0990 га, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746. [PERSON] та [PERSON] через свого представника надали суду відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначають, що відповідно до Договору, [PERSON] подарував (передав безоплатно у власність, а [PERSON] , прийняла в дар (прийняла безоплатно у власність) належні [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] , процент готовності якого становіть 83% та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна білянка), загальною площею 0.099 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер земельної ділянки 6J25280700:02:001:1746. Право власності [PERSON] на відчужуваний незавершений будівництвам житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відчужувана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого в місті Тернополі, приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Наталією Євгенівною, 23.07.2008 по реєстру за №7475 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 073263, виданого Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі 10.02.2009, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за МО10964400674. Вважає, що підстав для скасування договору позивачем не наведено. Зазначає, що відчужувана земельна ділянка набута [PERSON] на підставі договору дарування, а тому не є спільною власністю подружжя. Звертає увагу, що на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16.12.2021 у справі №607/10/632/19, в якій судом зроблено висновок, що сам факт набуття права власності на незавершене будівництво не свідчить про перехід прав на земельну ділянку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із занесенням до протоколу судового засідання від 30 серпня 2023 року суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов. Відповідачі та їх представник позов заперечили. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Згідно із договором дарування від 23 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 7475 [PERSON] подарував, а [PERSON] (відповідач) прийняв в дар належну [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, що розташована на території села Біла Білецької сільської ради Тернопільського району. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 607/14933/15-ц суд ухвалив визнати\~\~ будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку [ADDRESS] як незавершеного будівництва спільним майном подружжя. Провести реальний поділ незавершеного будівництва будинку по [ADDRESS] , виділивши згідно першого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 14.07.2016 року [PERSON] 74.4 кв.м., другому співвласнику\~ [PERSON] виділити 125,4 кв.м. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 липня 2022 року, індексний номер витягу 304337717, право власності на незавершене будівництво житлового будинку готовністю 83% зареєстроване за [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Договору дарування посвідченого 20 вересня 2022 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є., зареєстрованого в реєстрі за №638, [PERSON] подарував (передав безоплатно у власність, а [PERSON] , прийняла в дар (прийняла безоплатно у власність) належні [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] , процент готовності якого становіть 83% та - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна білянка), загальною площею 0.099 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер земельної ділянки 6125280700:02:001:1746. Як видно з інформації з державного реєстру речових прав від 24.03.2023, земельна ділянка із кадастровим номером 6125280700:02:001:1746 площею 0,099 га належить на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування №638 від 20.09.2022 посвідченого приватним нотаріусом Будз Н.Є., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Будз Наталії Євгенівни, індексний номер: 64864806 від 20.09.2022. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке. Відповідно до статті 377 ЦК України (в редакції, яка діяла на час набуття права власності), до особи яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі статтею 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України, яка діяла на час набуття позивачем у власність незавершеного будівництва (2017 рік), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша). Згідно частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди . Крім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Ці норми відображають загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2017 проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] виділено 74,4 кв. м., [PERSON] 125,4 кв. м. Спірна земельна ділянка набута [PERSON] за час шлюбу на підставі договору дарування та є його особистою власністю, однак, оскільки [PERSON] в порядку поділу майна подружжя на підставі рішення суду набула частку незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України в неї виникло право спільної власності в рівних частках з [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0990 га, кадастровий номер 612580700:02:001:1746, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщене нерухоме майно позивачки. Тому, передача в дар [PERSON] цілої земельної ділянки загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746, яка є спільною власністю із [PERSON] , повинна була відбуватися зі її згоди. Покликання представника відповідачів на те, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] суд відхиляє. Так, Верховний Суд у своїх постановах від 27.06.2018 у справі №\~\~ 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №\~\~ 909/472/18, від 29.04.2020 у справі №\~\~ 911/1455/19, справа № 911/1902/19, дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Суд вважає, що позивачкою спростовано презумпцію юридичного факту реєстрації спірної земельної ділянки за [PERSON] . Зокрема, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2017 є належним та допустимими доказом, який підтверджує виникнення за позивачкою згідно статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України права спільної власності в рівних частках з [PERSON] на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 612580700:02:001:1746. При цьому, суд враховує, що позивачка в позовній заяві покликається на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року у справі №607/9452/22, яким визнано за нею право власності на частину спірної земельної ділянки, яке не вступило в законну силу та оскаржується в апеляційній інстанції. Разом з тим, вказане судове рішення не породжує права власності, а лише може підтвердити наявне у боржника право власності. У цій справі, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що право позивачки набуте раніше на законних підставах, у зв`язку із набуттям у власність нерухомого майна, про що зазначено вище. Суд відхиляє доводи представника відповідачів про те, що перехід права власності на незавершене будівництво не призводить до переходу права на земельну ділянку на підставі статтею 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України. Так, за змістом статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Частина третя\~статті 331\~Цивільного кодексу\~України передбачено\~що можливість особа, укладати договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Отже, незакінчене будівництво є спорудою, право власності на яку може бути зареєстровано та відчужено, тобто воно є майном. Крім того, висновки, щодо переходу права власності на земельну ділянку яка перебувала в особистій власності при переході права на об`єкт незавершеного будівництва, викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №\~180/1394/15-ц та від 05 вересня 2018 року у справі № 750/11106/15-ц та від 09 вересня 2020 року у справі № 359/5478/16-ц та від 12 липня 2023 року у справі № 607/198/22, які повинні враховуватися судом при прийнятті рішення. Суд відхиляє доводи відповідача на преюдиційність постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі №60710632/19, якою позивачці відмовлено у поділі спірної земельної ділянки та зроблено висновок, що при переході права власності на незавершене будівництво право власності на земельну ділянку не переходить. Так, преюдиційність (від лат. praejudicio) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені рішенням, яке набрало законної сили або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18,\~постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18). При цьому, суд також враховує, що предметом судового розгляду у справі №60710632/19 був поділ земельної ділянки, а не визнання права власності на неї. Більше того, Законом України від 02 лютого 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості», який набув чинності 28.10.2021,\~статті 120\~Земельного кодексу\~України та\~статтю 377\~Цивільного кодексу\~України було\~викладено в\~новій редакції,\~якою передбачено,\~що у разі набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва перехід прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, за умови державної реєстрації права власності на такий об`єкт. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 липня 2022 року, індексний номер витягу 304337717, позивачка 01\~липня 2022\~року зареєструвала за собою право власності на об`єкт незакінченого будівництва житлового будинку готовністю 83% на вказаній земельній ділянці, а отже, до неї перейшло право власності на земельну ділянку. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд доходить висновку, що у цьому випадку має місце порушення права власності [PERSON] , як співвласника спірної земельної ділянки, яке підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору дарування від 20.09.2022, реєстраційний номер 638, посвідчений Будз Наталією Євгенівною, приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, в частині дарування земельної ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), загальною площею 0,0990 гектара, що розташована в селі Біла, Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280700:02:001:1746 та скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2022 року, індексний номер 64864806 про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку. Отже позов в цій частині підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає, що договір в частині дарування незавершеного будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , процент готовності якого становить 83% (вісімдесят три відсотка), яке належить [PERSON] та реєстрації права власності не порушує прав позивачки, оскільки рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 607/14933/15-ц проведено реальний поділ незавершеного будівництва будинку по [ADDRESS] . Тому, в частині позову щодо визнання недійсним договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] та скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2022, індексний номер 64864806, про реєстрацію права власності за [PERSON] на незавершене будівництво, готовністю 83% слід відмовити.

Outcome: partial