Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА \~ \~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~основного боргу\~за договором\~позики від\~01.02.2012\~року в\~розмірі 320\~000\~грн 00\~коп.,\~3%\~річних за\~незаконне використання\~коштів у\~розмірі 21\~435\~грн 62\~коп.,\~інфляційних витрат\~в розмірі\~56\~256\~грн 00\~коп.\~та судового\~збору в\~розмірі 3\~976\~грн 92\~коп. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 01.02.2012 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] . За даним договором відповідач отримав від позивача позику у розмірі 320 000,00 грн, що становило в еквіваленті 40\~000,00 доларів США. Відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути борг за договором позики у розмірі 320000,00 грн; стягнути 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 21\~435,62 грн витрати від інфляції у розмірі 56 256,00 грн; судовий збір у розмірі 3 976,92 грн. Однак, що відповідач ігнорує вимоги позивача стосовно повернення боргу, позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та її представник адвокат Дмитрієв А.І. в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви в якіх просить справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Проте, в матеріалах справи, є його відзив на позовну заяву, відповідно до якого, він та позивачка є колишніми подружжями, перебували у шлюбі з 28.12.2007 року до 03.09.2011 року. В період шлюбу подружжя здійснювало підприємницьку діяльність, вкладаючи спільні кошти. Після розірвання шлюбу, наприкінці 2011 року початку 2012 року позивач з новим чоловіком почала вимагати повернення начебто своєї частини вкладів в підприємницьку діяльність. Вказує, що вимагання відбувалось постійно шляхом телефонних погроз та при особистому спілкуванні про застосування фізичної розправи в разі не повернення коштів, з цього приводу він звертався до поліції. Також, вказує,що 01.02.2012 року розписка ним була складена під психологічним тиском, кошти він не отримував. У нього мається оригінал розписки від 01.02.2012 року, а у відповідності до вимог ст. 545 ЦК України. що наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання свого зобов`язання, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача - адвокат Боровський В.А. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Проте, в матеріалах справи, є його клопотання про застосування позовної давності до заявлених вимог суд зазначає. В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Так розпискою від 01.02.2012 року встановлений графік виплати боргу з 01.02.2012 року по 30.09.2017 року щомісячно по 5000,00 грн. Позов до суду позивач подала 27.12.2019 року. Таким чином, строк позовної давності за вимога про стягнення боргу за період з 01.02.2012 року по 27.12.2016 року минув, а тому просить в задоволенні позову в частині період з 01.02.2012 року по 27.12.2016 року в сумі 295000,00 грн. відмовити. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області Міланіч А.М. від 29.01.2020 року, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу передано на розгляд до Олександрійського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 06.08.2020 року, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Олександрійського\~міськрайонного суду\~Кіровоградської області\~від 09.03.2021\~року,\~призначено судово-почеркознавчу\~експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 28.10.2021 року до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.03.2021 року, поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення боргу. \~ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно договору позики від 01.02.2012року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 320 000,00 грн. (що становило в еквіваленті 40\~000,00 доларів США), строком по 30.09.2017 року. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.02.2012 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 320 000,00 грн. (що становило в еквіваленті 40\~000,00 доларів США), строком по 30.09.2017 року. Проте своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконав. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Надана суду позивачем розписка підтверджує той факт, що між сторонами по справі було укладено договір позики згідно якого відповідач отримав у позивача в борг 320 000 00 грн. на підтвердження якого було складено розписку. Окрім того, за клопотанням представника позивача судом була призначена судово-почеркознавча експертиза, однак вказана експертиза не була проведена, у зв`язку з тим, що «вільні зразки почерку та підпису [PERSON] , у тому числі наближені за часом виконання до досліджувального документа, тобто за 2012 рік, осатаній не надав». На неодноразові виклики в суд для надання зразків почерку та підпису [PERSON] не з`явився. Тобто, відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не надав доказів, того, що розписка була складана під тиском, як пояснював у судовому засіданні, у зв`язку з чим не визнавав позовні вимоги. Таким чином, факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики є доведеним, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. НОРМИ ПРАВА Згідно ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Наслідки порушення договору позичальником визначені\~статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що 01.02.2012 року [PERSON] підписана розписка про отримання ним від позивача у борг суми 320 000,00 грн., яку він зобов`язується повернути до 30.09.2017 року. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 01.02.2012, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконала свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 320\~000,00 грн підлягають задоволенню. Позивач просить про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 3% річних за користування позикою у розмірі 21\~435,62 грн та інфляційних втрати від простроченої суми позики у розмірі 56\~256,00 грн, які теж підлягають задоволенню. Щодо клопотання представника відповідача адвоката Боровського В.А. про застосування позовної давності до заявлених вимог суд зазначає. Згідно ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253\~цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається із змісту розписки від 01.02.2012 року, відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 30.09.2017 року включно. Отже, починаючи з 01.10.2017 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності. З позовом [PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 24.12.2019 року (відмітка Укрпошти на конверті), тобто не з пропуском строку позовної давності. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позику ні не брав, розписка від 01.02.2012 року була ним написана під психологічним тиском, адже ці доводи будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджені, а факт написання розписки відповідач не заперечує. При цьому\~ст. 6 ЦК України\~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами свої доводи щодо сплати боргу за договором позики тому суд стягує борг відповідно до заявлених позовних вимог. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved