Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог покликався на те, що перебував з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2015 року з позивача [PERSON] стягувались аліменти у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки 15.10.2021 року сину [PERSON] виповнилось 18 років, то стягнення аліментів припинилось. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з 19.10.2021 року і проводити до закінчення [PERSON] , навчання, але не пізніше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення [PERSON] навчання. Син [PERSON] є студентом 2- курсу 91 групи медичного факультету, освітньо-професійна програма 227 «Фізична терапія. Ерготерапія» Івано-Франківського національного медичного університету. У зв`язку з введенням на території України воєнного стану, його син [PERSON] , який навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, взяв академічну відпустку, в зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні, через війну в Україні з 14.09.2022 року по 31.08.2023 року, що підтверджується довідкою від 22 грудня 2023 року №1081 та витягом з наказу від 22 вересня 2023 року №472/2-с. У зв`язку з цим, позивач вважає, що право на утримання припиняється з часу припинення навчання. А відтак на думку позивача, враховуючи той факт, що син взяв перерву у навчання, він вправі вернутися до суду з вищевказаним позовом. Відповідачу та третій особі, було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, та представника позивача (а.с. 82). Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли (а.с. 75, 76, 80, 81). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 31.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 29.06.2023 року. Ухвалою суду від 29.06.2023 року у зв`язку з клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 07.08.2023 року. 07.08.2023 року розгляд справи відкладено на 11.09.2023 року. 11.09.2023 року розгляд справи було відкладено на 10.10.2023 року. Про судове засідання на 10.10.2023 року відповідач та третя особа були належним чином повідомлені, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли (а.с. 80, 81). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1703/23 відповідача та третю особу (а.с. 75, 76). Враховуючи те, що відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.06.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2015 року з позивача [PERSON] стягувались аліменти у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Відповідно до копії рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи стягнення з 19.10.2021 року і проводити до закінчення [PERSON] , навчання, але не пізніше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення [PERSON] навчання (а.с.8). [PERSON] є студентом 2- курсу 91 групи медичного факультету, освітньо-професійна програма 227 «Фізична терапія. Ерготерапія» Івано-Франківського національного медичного університету (а.с.9). У зв`язку з введенням на території України воєнного стану, [PERSON] , який навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, взяв академічну відпустку, в зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні, через війну в Україні з 14.09.2022 року по 31.08.2023 року, що підтверджується довідкою від 22 грудня 2023 року №1081 та витягом з наказу від 22 вересня 2023 року №472/2-с. (а.с.10). Відповідно до копії довідки №760 від 07.09.2023 року [PERSON] з 14.09.2022 року по теперішній час (дату видачу довідки) знаходиться в академічній відпустці у зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні через війну в Україні (а.с. 71). Зміст спірних\~правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю підстав щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18 виснував, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Частиною 2 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Навчання чи стажування в освітніх і наукових установах (у тому числі іноземних держав) може бути підставою для перерви у навчанні, якщо інше не передбачено міжнародними актами чи договорами між закладами вищої освіти. За змістом ч.4 ст.46 цього ж Закону поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул. Відповідно до п.20 ч.1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на академічну відпустку або перерву в навчанні із збереженням окремих прав здобувача вищої освіти, а також на поновлення навчання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. У постанові від 23.01.2019 у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що третя особа [PERSON] є студентом 2- курсу 91 групи медичного факультету, освітньо-професійна програма 227 «Фізична терапія. Ерготерапія» Івано-Франківського національного медичного університету. [PERSON] навчається на денній формі навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. З 14.09.2022 року по теперішній час (дату надання довідки 07.09.2023 року) [PERSON] знаходиться в академічній відпустці у зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні через війну в Україні. З позивача [PERSON] як батька повнолітнього [PERSON] , на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року стягуються аліменти на користь сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи стягнення з 19.10.2021 року і проводити до закінчення [PERSON] , навчання, але не пізніше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення [PERSON] навчання. У зв`язку з цим слід звернути особливу увагу, що рішенням суду зазначено: «право на утримання припиняється у разі припинення [PERSON] навчання». Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено, що підставою для припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є академічна відпустка. Так, по своїй суті, академічна відпустка це форма реалізації права здобувачів фахової передвищої та вищої освіти на перерву у навчанні, яка надається у зв`язку з виникненням обставин, які унеможливлюють виконання освітньо-професійної, освітньої чи наукової програми. Академічна відпустка не є відрахуванням, і особа продовжує залишатися студентом навчального закладу. У постанові від 23.01.2019 у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. З урахуванням такої позиції ВС канікули та академічна відпустка не припиняють виплату аліментів, оскільки не означають закінчення навчання, а лише є перервою в навчанні при стягненні аліментів на повнолітнього. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, з урахування позиції ВС, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування. На підставі ст. 141, 198-199, СК України, ст. 46, 62, Закону України «Про вищу освіту»,

Outcome: dismissed