Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

29 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької обласного\~вузла спеціального\~зв`язку Державного\~підприємства спеціального\~зв`язку з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплачених коштів в якості допомоги на поховання, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 21 травня 2020 року по 30 грудня 2022 року вона працювала в Хмельницькому обласному вузлі спеціального зв`язку на посаді головного бухгалтера, а з 03 березня 2022 року по 19 грудня 2022 року виконувала обов`язки директора з виплатою різниці між посадовими окладами. В подальшому [PERSON] звільнилась із підприємства за власним бажанням згідно. При звільненні їй була виплачена компенсація за невикористану відпустку та частково заборгована заробітна плата. Проте, на неодноразові звернення позивачки до керівництва Державного підприємства спеціального зв`язку повний розрахунок з нею не проведено. Окрім того, не виплачено кошти на поховання сина, документи про смерть якого були направлені керівництву підприємства. Тому, позивачка змушена звертатися до суду з вимогою до відповідача про виплату належної їй заборгованості, а саме заборгованість по заробітній платі за листопад 2022 року у сумі 9 000 грн., заборгованість по заробітній платі за грудень 2022 року у розмірі 2 300,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55 659,30 грн., заборгованість за роботу в нічний час у розмірі 587,96 грн., допомогу на поховання у розмірі 5000 грн., що складає разом 72 547,68 грн. Окрім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її коритс понесені судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду 03.04.2023 року відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 21.04.2023 року до суду від відповідача по справі Хмельницького обласного\~вузла спеціального\~зв`язку Державного\~підприємства спеціального\~зв`язку надійшов відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що вимоги позивачки є безпідстваними та необгрунтованими, а виплата усіх необхідних сум при звільненні позивачки була відповідачем здійснена. 20.06.2023 року від позивачки до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв`язку із тим, що на протязі шести місяців з нею так і не проведено розрахунок по заборгованості по виплаті заробітної плати. У поданій заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості у розмірі 128 206,98 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі за листопад - грудень 2022 року у розмірі 11 300,42 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 111 318,60 грн., заборгованості за роботу в нічний час у розмірі 587,96 грн., та заборгованості по допомозі на поховання у розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовільнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом від 31.08.2020 року [PERSON] призначено на посаду головного бухгалтера Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку, що підтверджують відповідні записи у трудовій книжці осатнньої серії [NUMBER] . Окрім того, як вбачається із наказу № 7с від 02.03.2022 року [PERSON] призначена виконуючою обов`язків директора Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку з виплатою різниці між посадовими окладами. При цьому, заробітна плата в.о. директора Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку відповідно до довідки Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку складає 18400,00 грн. Як прослідковується у трудові книжці позивачки, [PERSON] 20.12.2022 року знову призначено на посаду головного бухгалтера Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку наказом № 35с від 15.12.2022 року. Наказом (розпорядженням) № 27к від 30.12.2022 року на підставі особистої заяви від 19.12.2022 року, [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку за її власним бажанням із виплатою компенсації за невикористану відпустку за періоди роботи із 21.05.2020 року по 30.12.2022 року. Згідно з вказаним наказом, посадовий оклад позивачки на даній посаді складав 11925,00 грн. Як вбачається із виписки по рахунку [PERSON] за період з 01.10.2022 року по 31.01.2023 року Хмельницьким обласним вузлом спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку було виплачено останній компенсацію при звільнені у наступних розмірах: 5812,00 грн. 20.12.2022 року у якості заробітної плати за листопад 2022 року та 39230 грн. 04.01.2023 року компенсації за невикористану відпустку та заробітній платі за грудень 2022 року. Беручи до уваги фактично проведені відповідачем виплати при звільнені позивачки суд зазначає наступне. Згідно наведених розрахунків позивачки, які суд сприймає як вірні та такі, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та Довідки Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку щодо нарахувань заробітної плати [PERSON] за січень-грудень 2022 року, у листопаді 2022 року останній нараховано до виплати 14812,00 грн., що складає посадовий оклад у розмірі 16000 грн. із надбавкою за роботу в умовах режимних обмежень із утриманням у розмірі 3588,00 грн. ПДФО та військового збір, проте фактично позивачкою отримано 5812,00 грн., тобто заборгованість по заробітній платі за листопад 2022 грн. склала 9000,00 грн. (14812,00 грн.-5812,00 грн.). У грудні 2022 року посадовий оклад позивачки складався із двох частин, а саме посадового окладу в.о. директора Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку у розмірі 18400,00 грн. (з 01 по 19 грудня) та посадового окладу головного бухгалтера у розмірі 11925,00 грн. (з 20 по 30 грудня). Окрім того, позивачці було нараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 35233,90 грн. Із врахуванням кількості відпрацьованих днів на кожній із посад, що займала позивачка у грудні 2022 року та відповідних відрахувань ПДФО та військового збору, загальна сума до сплати склала 41530,42 грн., а фактично позивачкою отримано 39230 грн. Таким чином, заборгованість у відповідача перед позивачкою у грудні 2022 року склала 2300,42 грн. (41530,42 грн.-39230 грн.). Наявність заборгованості у відповідача перед позивачкою із виплати заробітньої плати за листопад-грудень 2022 року підвтерджує, також, інформація, надана Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці у листі № ЦЗ/1/635-3В-23 від 03.10.2023 року. Стаття 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні трудові договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівником регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективним), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Середній розмір заробітної плати позивачки із врахуванням нарахованої заробітної плати за жовтень-листопад 2022 року відповідно до Довідки Хмельницького обласного вузла спеціального зв`язку Державного підприємства спеціального зв`язку щодо нарахувань заробітної плати [PERSON] за січень-грудень 2022 року склав 18553,10 грн. На час розгляду справи строк заборгованості у відповідача перед позивачкою перевищив шість місяців, але у відповідності до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України підлягає сплаті в межах цих шести місяців. Звідси, загальна сума заборгованості складає 111318,60 грн. Окрім того, при нарахуванні відповідачем заробітної плати позивачці за грудень 2022 року, не врахована її робота у нічний час, що підлягає додатковій оплаті. Відповідно до ч.3 ст.54 КЗпП України нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку. Відповідно до ст.118 КЗпП України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Разом з тим, відповідно до п.12.2 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Держваного підприємтва спеціального зв`язку на 2022 2026 року доплата за роботу в нічний час проводиться працівникам, які працюють на змінному режимі роботи або на добовому чергуванні і графіками роботи передбачається робота в нічний час, в розмірі 35% місячної тарифної ставки, окладу, посадового окладу за кожну години роботи в цей час. Так, із рапортів [PERSON] від 03.12.2022 року, 19.12.2022 року та нарядів виходу на роботу працівників від 03.12.2022 року, 18.12.2022 року вбачається, що остання перебувала на чергуванні у вказані дні із 08.00 год. першого дня до 08.00 год наступного дня. Із врахуванням посадового окладу позивачки у період з 01.12.2022 року по 19.12.2022 року та кількістю відпрацьованих у нічний час годин, розмір заборгованості за роботу у нічний час складає 587,96 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. 30.12.2022 року [PERSON] залишено заяву на ім`я в.о. директора Державного підприємства спеціального зв`язку про виплату їй, окрім заборгованості по заробітній платі, матеріальної допомоги на поховання сина. Виплата вказаної допомоги на поховання близьких родичів у розмірі 5000 грн. передбачена умовами п.6.3.3 Колективного договору на підставі підтверджуючих документів. На підтвердження смерті сина позивачкою долучено відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2021 року. Листом Державного підприємства спеціального зв`язку № 11-02/57 від 13.01.2023 року у задоволені вказаної заяви позивачці було відмовлено. Суд оцінює критично не бере до уваги доводи відповідача у поданому відзиві на позовну заяву щодо неспроможності виплати вказаної заборгованість у зв`язку із тим, що підприємство є збитковим, оскільки це не є причиною для відмови у виплаті працівникам підприємства належних їм коштів, як і не береться до уваги зауваження відповідача щодо несвоєчасності позивачки подання заяви на відшкодування допомоги на поховання, оскільки умовами Колективного договору не передбачена будь-яка строковість надання вказаної допомоги, а право на отримання вказаної допомоги виникло у неї під час трудових відносин із відповідачем. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, як вказав Європейський суд з прав людини: пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Таким чином, беручи до уваги усе вищевикладене, суд приходить висновку, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи та обґрунтовуються наданими суду доказами у їх сукупності. В свою чергу, доводи відповідача, зазначені у відзиві, не спростовують правомірність вимог позивачки та не можуть бути сприйняті судом як такі, що є підставою для відмови позивачці у заявлених позовних вимогах. Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат представником позивачки адвокатом надано Договір про надання правової допомоги між [PERSON] та адвокатом Цапів І.М. від 27.03.2023 року, розрахунок суми гонорару за надану адвокатську допомогу від 27.03.2023 року, акт виконаних робіт від 24.07.2023 року, квитанцію № 5 про оплату гонорару [PERSON] адвокату Цапів І.М. на суму 10000 грн., кошти сплачено 24.07.2023 року. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у\~справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що розмір понесених позивачкою витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи, фактично витрачений адвокатом час, а також те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, а саме у розмірі 10000 грн. У порядку п.15 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору за заявлені позовні вимоги. Тому, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути понесенні позивачкою судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 3260,38 грн. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: approved