Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діяв представник, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 992 400, 00 грн без стягнення податків та обовязкових платежів, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.03.2015 біля 19.30 годин на перегоні 939 км при виході з кривої 937 км стався наїзд на електровозі ДЭ1-036 з вантажним потягом № 2320 під керуванням машиніста [PERSON] на громадянина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок указаної транспортної події, [PERSON] загинув на місці. Як вказала позивач, яка є дружиною померлого, електровоз ДЭ1-036 з вантажним потягом №2320, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. У зв?язку зі смертю чоловіка внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнала сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках із чоловіком, дуже його любила, а тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У зв?язку з цим, [PERSON] було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи, вона перебуває у стані постійного стресу. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти довготривалі сильні душевні страждання, їй спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі. Зважаючи на вище викладене, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, сторонам визначено строки для подання заяв по суті. Представником відповідача було надано відзив на позов, в якому вона вказала, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що в ході досудового слідства порушення експлуатації залізничного транспорту не встановлено, що свідчить про відсутність порушень залізницею норм права щодо технічної експлуатації залізниць. Також адвокат вказала, що в крові [PERSON] було виявлено етиловий спирт в крові -3,95 проміле, в мочі 3,83 проміле, що свідчить про те, що померлий переходив дорогу в стані алкогольного спяніння у невстановленому місці, в результаті чого машиністом було застосовано екстрене гальмування з подачею сигналу великої гучності. Так, представник наголошувала на порушенні потерпілим правил безпеки та вказувала, що потерпілий свідомо потрапив на залізничну колію, усвідомлював наслідки перебування на залізничній колії при наближенні потягу та розрахував на настання шкідливого результату. Адвокат зазначала про наявність умислу в діях потерпілого, оскільки при необережності особа не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачити, або розраховувала на їх відвернення. Додатково представник наголошував на необгрунтованості позивачем моральної шкоди, не зазначенні чим саме вона спричинена і в чому полягає, не наданні доказів такої шкоди. Адвокат вказала, що відомості про фінансовий стан АТ Укрзалізниці не відповідають дійсності на даний час. Зважаючи на вище викладене, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відзив відповідачем було подано з метою ухилитися від відповідальності, твердження про відсутність доказів, які б підтверджували моральні страждання від смерті близької людини є безпідставними, посилання щодо умислу в діях потерпілого будується відповідачем виключно на припущеннях. Також адвокат вказала, що відповідач не взяв до уваги те, що потерпілий був літньою людиною, тому міг погано бачити та чути, не одразу відреагувати на потягу, тим паче в стані алкогольного спяніння. Представник наголошувала на тому, що доказів, які б свідчили про намір здійснення суїциду потерпілим немає. Слідчим не закрито кримінальне провадження за фактом скоєння самогубства, тобто дії [PERSON] здійснені з необережності. Додатково адвокат вказала на те, що відсутність в діях відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, порушень, не звільняє його від зобовязання відшкодувати моральну шкоду. Представник [PERSON] зазначила, що несприятливий фінансовий стан АТ Укрзалізниця не є підставою для звільнення від зобовязання та при вирішення питання відшкодування необхідно враховувати фінансовий стан обох сторін. Зважаючи на вище вказане, адвокат позивача просила задовольнити позов в повному обсязі. До суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких представник АТ Укрзалізниця зазначила, що в ході досудового слідства факту порушення експлуатації залізничного транспорту не встановлено, доказів наявності вад слуху та зору у пішохода [PERSON] , або перебування в навушниках матеріали не містять, що свідчить про наявність умислу в діях потерпілого. Крім того, адвокат вказала, що доказів проживання однією сімєю з потерпілим позивачем не надано, в чому полягає шкода не конкретизовано у позові, докази на підтвердження моральної шкоди та її розрахунок відсутні. Враховуючи вказане, представник АТ Укрзалізниця вказувала на відсутність підстав для задоволення позову. Також представником позивача були надані додаткові пояснення, в яких вона вказала, що твердження відповідача про відсутність доказів спільного проживання її з потерпілим є абсурдним, оскільки вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім того, на відшкодування шкоди має право дружина загиблого чоловіка незалежно від наявності доказів спільного проживання. Адвокат наголошувала на необхідності задоволення позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з Лозівського РВП ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження №12015220700000063 для огляду їх у судовому засіданні. Так, на адресу суду надійшли письмові пояснення представників АТ Українська залізниця після ознайомлення представником Відповідача з матеріалами кримінального провадження, в яких вказано, що з пояснень машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] зазначено, що слідуючи на електровозі ДЕ1-036 поїздом №2320 на перегоні 939 км Лозова на прямому шляху 937 км за 100-150 метрів побачили, що на залізничній колії лежить незрозумілий предмет, дуже схожий на людину. Машиністом відразу було подано сигнал великої гучності та застосовано екстрене гальмування. На сигнали загиблий [PERSON] не реагував. Наїзд запобігти не вдалося. При судово-медичній експертизі при дослідженні крові та мочі трупу громадянина [PERSON] виявлений етиловий спирт в крові - 3,95%, в моці-3,83%. Така концентрація, згідно офіційної таблиці для живих осіб, відповідає тяжкому алкогольному отруєнню. Також, представник додала, що відповідно до пояснень, наданих сином загиблого [PERSON] під час його допиту у якості свідка повідомлено, що [PERSON] офіційно не працював, 26.03.2015 о 9:00 годині ранку пішов у гості до свого товариша. Додому загиблий не повернувся, його сім?я в той самий день не почала шукати. На наступний день приблизно о 12.00 годині сім?я загиблого зателефонувала на мобільний телефон [PERSON] , на дзвінок відповів товариш та повідомив, що [PERSON] пішов від нього ще вчора, а мобільний телефон забув. Лише 31.03.2015 поліція повідомила, що 26.03.2015 вантажним потягом було смертельно травмовано [PERSON] . Так, адвокат зазначила, що з урахуванням вказаного відповідач дійшов висновку про те, що [PERSON] перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп?яніння (3,95%), усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки свідомо потрапив на залізничну колію, та усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Це свідчить лише про те, що загиблий свідомо допускав настання шкідливого результату, та розраховував, що він настане. Поведінка потерпілого та характер сімейних взаємовідносин між ним та іншими членами сім?ї в своїй сукупності свідчать про наявність умислу на спричинення собі шкоди в діях [PERSON] . Не виключено і те, що потерпілий, передбачаючи настання бажаного наслідку у вигляді смерті, свідомо залишив свій мобільний телефон у товариша. Також представник вказала, що у висновку експерта від 27.03.2015 № 84-Л3т/15 встановлено, що тілесні пошкодження утворилися при житті від дії тупих твердих предметів або при ударі таким предметом і за своїм характером вказують на те, що були отримані в умовах залізничного транспорту та подальшим падінням на залізничний насип, можливо в строк та за обставин зазначених у постанові. В той же, час у поясненнях машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] на перегоні 939 км- [PERSON] за 100-150 метрів побачив, що на залізничній колії лежить незрозумілий предмет дуже схожий на людину. В постанові про закриття кримінального провадження від 13.06.2017 у справі № 12015220700000063 встановлено, що 26.03.2015 о 19:30 до чергової частини ЛВ на ст. Лозова телефоном надійшло повідомлення про те, що 26.06.2015 на 939 км Лозова вантажним потягом №2320 було смертельно травмовано громадянина [PERSON] , тобто на момент слідування електровоза ДЕ1-036 з поїздом №2320 на перегоні 939 км- Лозова загиблий [PERSON] вже знаходився на колії (лежав на колії, на гучні сигнали не реагував). А отже, вказані в експертизі тілесні ушкодження загиблий міг отримати іншим шляхом, а не в наслідок наїзду на нього електровозу ДЕ1-036 поїзду №2320. Жодним документом не встановлено час смерті потерпілого, що унеможливлює перевірити чи рухався у момент загибелі потерпілого будь-який залізничний транспорт в районі перегону 939 км Лозова при виході із кривої 937 км та смерть загиблого настала саме від наїзду на нього електровозу ДЕ1-036 поїзду №2320. Беручи до уваги вказане, представники просили відмовити в задоволенні позову. 20.07.2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не зявилася. Представник позивача у судове засідання зявилася, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання з`явилася, заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Так, 26.03.2015 біля 19.30 годин на перегоні 939 км при виході з кривої 937 км стався наїзд на електровозі ДЭ1-036 з вантажним потягом № 2320 під керуванням машиніста [PERSON] на громадянина [PERSON] , [INFO] , що не оспорюється сторонами. Вказане також підтверджується копіями постанови про закриття кримінального провадження, протоколу, довідки (а.с.13). [PERSON] перебував в стані алкогольного спяніння, що не заперечується сторонами. У висновку експерта від 27.03.2015 № 84-Л3т/15 встановлено, що тілесні пошкодження утворилися при житті від дії тупих твердих предметів або при ударі таким предметом і за своїм характером вказують на те, що були отримані в умовах залізничного транспорту та подальшим падінням на залізничний насип, можливо в строк та за обставин зазначених у постанові(а.с.16-19). Оглянувши витребувані матеріали кримінального провадження було встановлено, що у поясненнях машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] вказано, що вони на перегоні 939 км- [PERSON] за 100-150 метрів побачили на залізничній колії лежачий нерухомий предмет дуже схожий на людину. Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10), [PERSON] з 03.09.1982 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до відповіді виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області(а.с.12), [PERSON] та померлий [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що передчасна втрата чоловіка для дружини при наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання. Посилання відповідача на відсутність доказів спільного проживання є безпідставним, оскільки згідно з матеріалами справи позивач та померлий були зареєстровані за однією адресою та перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження порушень з АТ Українська залізниця не виявлено. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що обставини, щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Так, посилання відповідача на перебування особи в стані алкогольного спяніння на залізничній колії та відсутність реакції на сигнали ще не свідчить про наявність умислу в діях потерпілого. Відповідно до пояснень, наданих сином загиблого, [PERSON] , під час його допиту у якості свідка, що були досліджені під час огляду витребуваних матеріалів кримінального провадження, [PERSON] ніде не працював, однак постійно підробляв на різних тимчасових заробітках, спиртними напоями не зловживав, вів нормальний образ життя, ніяких думок про самогубство ніколи не виказував, був веселим та життєрадісним, жодних серйозних проблем не мав. На підставі викладеного, та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, зважаючи на певну необережність потерпілого та відсутність вини заподіювача шкоди, зважаючи на відсутність підстав для звільнення від відшкодування відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 300 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. Разом з тим, враховуючи зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23.05.2020, згідно із Законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23.05.2020 звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Оскільки сума стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача моральної шкоди складає 300 000,00 грн, що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня звітного (податкового) року, тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Так, позов є майновим, ціна позову складає 992 400, 00 грн, враховуючи вказане сплаті підлягає судовий збір у розмірі 9 924, 00 грн. Позивач при зверненні до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вище вказане, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 3000, 00 грн. Частину судового збору у розмірі 6 924, 00 грн, яка підлягає стягненню з позивача, віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial