Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Візінський В.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позовні вимоги представник позивачки мотивував тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору та у приватній власності мав жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,15 га. Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім?ї [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка позивачка [PERSON] , зять відповідач [PERSON] \~та відповідачка [PERSON] . Отже, право власності на житловий будинок, як на майно колишнього колгоспного двору,належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному. \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] , залишивши заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла дочці позивачці [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та успадкувала 1/5 частки вищевказаного житлового будинку, яка належала спадкодавцю. [INFO] помер [PERSON] , залишивши заповіт, відповідно до якого своє майно також заповів дочці позивачці [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивачка, як спадкоємець\~за заповітом\~після смерті\~батька, звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв?язку з тим, що документи, які підтверджують право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , видані на ім?я спадкодавця [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити частку померлого в житловому будинку. Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] становить 141068,00 грн. Позивачка має право на 3/5 частки житлового будинку, а саме: 1/5 частка належить їй, як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] ; 1/5 частка як спадкоємцю після смерті батька [PERSON] , 1/5 частка - як члену колишнього колгоспного двору, що не втратив право на частку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються від своїх часток у вищезгаданому житловому будинку на користь позивачки. Ухвалою суду від 28.06.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі: [PERSON] \~та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 31.07.2023 подали до\~суду зустрічний\~позов до\~ [PERSON] та просять визнати за кожним з них право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані: голова сім?ї [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з вимог ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року, вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав всім членам колишнього колгоспного двору по 1/5 частці кожному. Враховуючи наведене, кожен з позивачів за зустрічним позовом має право на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 02\~серпня 2023\~р.\~зустрічний \~позов \~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 28.09.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.10.2023. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] 08.09.2023 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, не заперечує проти задоволення зустрічних позовів відповідачів. Відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] 08.09.2023 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що заявлені зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, позов визнають частково з урахуванням зустрічних позовних вимог. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 вересня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 173 від 11 вересня 1987 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Адресний номер житлового будинку [ADDRESS] змінений на номер 58, що стверджується довідкою № 174, виданою 02.06.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 7840 від 27.10.2016, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 248 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 11.09.1987 на підставі рішення цього ж виконкому № 173 від 12.08.1987. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Ясенево-Пільнівської сільської ради за 1986-1990 роки, виданою Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 170, виданою 01.06.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до\~ч.1\~ст.120\~ЦК України\~(в\~редакції 1963\~року,\~яка діяла\~на час\~виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 29 від 28 грудня 2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2007 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом, посвідченим 01 березня 2004 р. секретарем виконавчого комітету Ясеневопільнівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 14, [PERSON] , жителька с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, житловий будинок, який належить на правах особистої власності їй і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла дочці [PERSON] . Заповіт не відмінявся і не скасовувався, про що свідчить відмітка Ясеневопільнівської сільської ради від 20.05.2008. [PERSON] померла [INFO] у віці 72 роки у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 7 від 21 лютого 2006 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.02.2006 Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 169, виданою 01.06.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] ,\~1930 року народження, та [PERSON] , 1933 р.н., були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15 лютого 1969 р. Ясенево-Пільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 15 лютого 1969 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивачка-відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 15 лютого 1969 р. Ясенево-Пільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 7 від 15 лютого 1969 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30 серпня 1986 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 13 від 30 серпня 1986 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 495/2008, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, 23.05.2008 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно матері [PERSON] . Їй 23.05.2008 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 862, на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми ім. В. Кнігніцького та знаходиться у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області розміром 71,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 224174, виданого Городенківською районною державною адміністрацією 11 серпня 2000 р. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). \~ \~ \~ \~Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатний вдівець спадкодавиці, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Проживаючи постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини в розмірі половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкову частку), оскільки не подав нотаріусу заяву про відмову від її одержання та до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не звертався. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/5 (4/20) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, позивачка-відповідачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом 3/20 часток, а [PERSON] , як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадщині, - 1/20 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . За заповітом, посвідченим 01 березня 2004 р. секретарем виконавчого комітету Ясеневопільнівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 13, [PERSON] , житель с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, житловий будинок, який належить на правах особистої власності йому і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також земельний пай в розмірі 0,80 га заповів дочці [PERSON] . Заповіт не відмінявся і не скасовувався, про що свідчить відмітка Ясеневопільнівської сільської ради від 20.05.2008. [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 8 від 03 березня 2006 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.03.2006 Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані: зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 168, виданою 01.06.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. \~ \~ \~ \~Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 494/2008, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, 23.05.2008 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно батька [PERSON] . Їй 23.05.2008 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 864, на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми ім. В. Кнігніцького та знаходиться у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області розміром 71,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 224173, виданого Городенківською районною державною адміністрацією 11 серпня 2000 р. До складу\~спадщини спадкодавця\~ [PERSON] \~входить також\~1/4\~(5/20)\~частка \~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами по\~ [ADDRESS] ,\~1/5\~(4/20) частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/20 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформив. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1485/02-31 від 25.10.2016 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 26.05.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1984 р., господарські будівлі та споруди в 1965, 1977, 1984, 1987 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 31.05.2023 становить 141 068 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 31052023_011801-2/С, складеного ФОП [PERSON] . За вищезгаданим господарством закріплені земельні ділянки площами: 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,8300 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3402 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 0,1130 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить довідка № 171, видана 01.06.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345814333, сформованої 08.09.2023, вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 11.09.1987 на підставі рішення цього ж виконкому № 173 від 12.08.1987; дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 12.10.2009. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 11.09.1987 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] .\~Однак,\~даний житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~належав йому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті матері [PERSON] 3/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Як спадкоємець\~за заповітом,\~позивачка-відповідачка\~ [PERSON] \~успадкувала після\~смерті батька\~ [PERSON] \~1/4\~(5/20)\~частки житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~по [ADDRESS] ,\~1/5\~(4/20) частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/20 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкові частки нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/5 (4/20) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/5 (12/20) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial