Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

06 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був виданий протиправно. З наведених вище мотивів та підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який виданий 29 вересня 2017 року №1613. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Крім того, відповідач зробив письмову заяву про застосування строку позовної давності. Третя особа своєї позиції стосовно позову не надала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем був виданий виконавчий напис, в якому пропонується стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у загальному розмірі 68\~888,23 грн. за кредитним договором від 24 грудня 2015 року №Р20.201.73792. Цей виконавчий напис був зареєстрований в реєстрі за №1613. Наразі виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні в органах ДВС, ВП №55132472.. Надаючи правову оцінку спірному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Одночасно, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в адміністративній справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: «п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу". п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". З цього слідує, що станом на день видання виконавчого напису - 29 вересня 2017 року, втратив чинність нормативно-правовий акт, який дозволяв нотаріусам видавати виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а отже оскаржуваний виконавчий напис є незаконним та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в адміністративній справі №826/20084/14 не вказаний момент, з якого втратили чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, адже в такому випадку такі положення законодавства втратили чинність з моменту набрання законної сили постановою апеляційного суду, тобто, 22 лютого 2017 року. Процедура державної реєстрації нормативно-правових актів, а також її скасування, про що зазначає відповідач у своїх доводах, жодного відношення до актів Кабінету Міністрів України не має, адже такі не підлягають державній реєстрації згідно Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03 жовтня 1992 року № 493/92. Стосовно зробленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності то суд зазначає, що відповідач не надав жодних доказів того, що позивач знала, або повинна була знати про оскаржуваний виконавчий напис раніше ніж до 17 серпня 2023 року, як зазначено у позові. Факт відкриття у листопаді 2017 року виконавчого провадження стосовно неї, без належних доказів її повідомлення про таке відкриття, не вказує про те, що позивач знала, або повинна була знати про наявність відповідного виконавчого листа. Тому суд вважає, що позовна давність в даному випадку не є пропущеною. На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved