Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника - адвоката Пилипця А.Ю. звернувся до суду з вищевказаним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальний збиток, завданий транспортному засобу у розмірі 69 894,71 грн та витрати, пов`язані з проведенням авто товарознавчого дослідження в розмірі 3 500,00 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 21.05.2023 о 11.41 год. сталася ДТП за участю трамвая, державний номер бортовий 5782 під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Рено», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. На момент ДТП [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс». 15.06.2023 постановою Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/7114/23 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно зі звітом визначення матеріального збитку №2928 розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Рено», д.н.з. [NUMBER] , становить 69 894,71 грн. Вартість проведення автотоварознавчого дослідження склала 3 500,00 грн. 27.07.2023 позивач звернувся до КП «Київпастранс» із заявою про добровільне відшкодування завданих збитків у розмірі 69 894,71 грн, витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 500,00 грн. Однак, станом на дату звернення до суду із даним позовом позивач не отримав відповіді про прийняте рішення щодо виплати відповідачем суми завданих збитків. Враховуючи викладене позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. 12.09.2023 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі. 26.09.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де остання просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Представник відповідача вказує, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.07.2023 №2928 не відповідає критеріям належності, достовірності та достатності, як доказу. Так, оцінювачем у зазначеному звіті зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного [PERSON] після аварійного пошкодження транспортного засобу «Рено», д.н.з. [NUMBER] , станом на 21.05.2023 з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ, дорівнює 69 894,71 грн. Однак, висновок звіту жодним чином не підтверджує відношення пошкоджень автомобіля, зафіксованих оцінювачем до пошкодження, внаслідок ДТП. Також, усупереч п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів представник КП «Київпастранс» на огляд пошкодженого транспортного засобу не викликався. Окрім того, за відсутності таких документів як: довідки про факт ДТП із зазначенням дати, часу, місця пошкодження транспортного засобу, а також довідки про реєстрацію і обставини ДТП (схема ДТП), виданої уповноваженими на те державними органами, із зазначенням обставин, наслідків пригоди (пошкоджень транспортних засобів, додаткового обладнання), даний звіт не може підтвердити відношення пошкоджень автомобіля, зафіксованих оцінювачем до пошкодження автомобіля, внаслідок ДТП. Даний висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі №910/15908/21 та від 22.05.2022 у справі №910/11886/22. 05.10.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Пилипця А.Ю. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідач у своєму відзиві на позов визнає та не доводить протилежного: існування трудових відносин між [PERSON] та КП «Київпастранс»; КП «Київпастранс» є належним відповідачем та відповідальним за завданий матеріальний збиток позивачу, завданий внаслідок ДТП 21.05.2023; відповідач не оспорює наявність усіх необхідних елементів цивільно-правової відповідальності. Натомість усі доводи відповідача зводяться виключно до того, що звіт, наданий позивачем, нібито не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності. Повідомлення інших осіб про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу є правом, а не обов`язком експерта. Ця норма не є імперативною, а її недотримання не впливає на правильність визначення матеріального збитку. ДТП сталась 21.05.2023, а визначення матеріального збитку у Звіті №2928 також встановлюється на 21.05.2023, тобто на дату ДТП. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21.05.2023 року о 11:41 годині [PERSON] в м. Києві на площі Петропавлівській, 3, керуючи транспортним засобом - Трамвай, державний номер Бортовий [NUMBER] , в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем RENAULT, державний номер [NUMBER] , в наслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого [PERSON] залишила місце ДТП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15.06.2023 у справі №756/7114/23 [PERSON] визнано винною за ст. 124, 122-4 КУпАП та призначено їй стягнення за ст. 122-4 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень на користь держави, за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень в дохід держави. На підставі ст.36 КУпАП остаточно призначено [PERSON] адміністративне стягнення у межах санкції за більш серйозне правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] власником транспортного засобу «Рено», д.н. [NUMBER] , є позивач [PERSON] ФОП [PERSON] було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №2928 від 19.07.2023, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Рено», д.н. [NUMBER] , становить 110 342,45 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику [PERSON] , після аварійного пошкодження КТЗ «Рено», д.р.н. [NUMBER] , станом на 21.05.2023, дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ: 69 894,71 грн. Позивачем сплачено на користь ФОП [PERSON] за визначення матеріального збитку з оглядом автомобіля «Рено», д.н. [NUMBER] , 3 500,00 грн, що підтверджується актом №2928 надання послуг від 12.07.2023 та рахунком №2928 від 12.07.2023. 27.07.2023 позивач звертався до відповідача КП «Київпастранс» із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу «Рено», д.н. [NUMBER] , в розмірі 69 894,71 грн та витрат на авто товарознавче дослідження в розмірі 3 500,00 грн. Судом встановлено, що на момент розгляду справи шкода, завдана позивачу у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, відшкодована не була, оскільки доказів на спростування вказаної обставини матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно зі ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. При розгляді справ про відшкодування шкоди крім загальних підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, заходиться з даною організацією у трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія [PERSON] , що на відповідній правовій підставі керувала трамваєм, який перебуває у власності роботодавця КП «Київпастранс», відшкодовується саме власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Представник відповідача заперечуючи щодо задоволення позовних вимог вказував на те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.07.2023 №2928 не відповідає критеріям належності, достовірності та достатності, як доказу. При цьому, стороною відповідача не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю «Рено» внаслідок ДТП. Суд не вбачає підстав для сумніву у правильності складені звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.07.2023 №2928, оскільки оцінка проводилась оцінювачем [PERSON] , який має вищу освіту, кваліфікацію оцінювача транспортних засобів (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ №796 від 20.12.2003, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна України 02.06.2004 №1318). За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість матеріального збитку в розмірі 69 894,71 грн та витрати, пов`язані з проведенням авто товарознавчого дослідження у розмірі 3 500,00 грн. Представником позивача Пилипцем А.Ю. у прохальній частині позову було заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 04.09.2023, укладений між адвокатським об`єднанням «Пі.Ес. Лоєрс» та [PERSON] , додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 04.09.2023, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 07.09.2023 до договору, відповідно до якого вартість наданих юридичних послуг становить 13 000,00 грн (а.с. 43-50). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved