Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у якому просить суд позбавити [PERSON] /відповідача/ батьківських прав, у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 липня 2018 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 57. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2023 року по справі № 495/625/23 між сторонами по справі розірвано шлюб, визначено місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, [PERSON] /позивачем/ за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із самостійним вихованням малолітньої дитини батьком без участі матері [PERSON] /відповідача/. Починаючи з липня 2022 року відповідач не проживає з сином, а проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . На даний час син проживає з позивачем за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] . Дитина повністю перебуває на повному утриманні батька-позивача. З часу ухвалення вищевказаного рішення, поведінка відповідача не змінилась та жодних висновків вона не зробила. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не має хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали останній належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували її винну поведінку. Необхідність позбавлення відповідача батьківських прав викликані неналежною поведінкою відповідача по відношенню до нашого сина, відсутністю будь-якого інтересу до його виховання. Тим самим відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Процесуальні дії у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2023 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, вказав, що дійсно самостійно виховує дитину, а мати не цікавиться життям останнього. Відповідач у судове засідання не з`явилася, письмово вимоги позову визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутності. У матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява про неможливість відповідачем виконувати свої батьківські права відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та у зв`язку з тим, що батько [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує дитину, відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 15.07.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 57, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2018 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.12.2019 року, актовий запис № 5692. Спільне проживання сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок чого почали виникати непорозуміння та сварки. Даний факт підтверджується копією рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2023 року по справі № 495/625/23. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цим же судовим рішенням встановлено, що на протязі останнього року спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`я та успіхами, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, дитина з позивачем почувають себе у безпеці та спокійно. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Раніше, коли спільний син мешкав з відповідачем, він почував себе пригніченим, знервованим, був наданий сам собі, відповідач як мати належної уваги, турботи та піклування дитині не надавала, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до довідки № Л4-21198-ф/л від 13.02.2019 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси [PERSON] /позивач/ зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання зареєстрованою адресою місця проживання [PERSON] /відповідача/ є [ADDRESS] . Отже, судом достеменно встановлено факт проживання дитини разом з батьком-позивачем та те, що відповідач проживає окремо від дитини. Нормативно-правове обґрунтування Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. У відповідності до ст. 164 СК України підставою для позбавлення особи батьківських прав є встановлення факту того, що батько чи мати ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно роз`яснень пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Висновки суду Судом під час розгляду справи у судовому засіданні не було встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або, що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на її утримання, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved