Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.10.2006 між сторонами був укладений шлюб, який рішенням суду від 31.05.2021 розірвано. У період шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване на ім`я відповідача. Наразі між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. З огляду на вищевикладене, позивач звернулася до суду із даним позовом та просить: визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,00 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує. Від відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 21.10.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного сду м. Житомира від 31.05.2021 розірвано (а.с. 8-9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-16) 22.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] набуто право власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,0 кв.м, яка складається з двох жилих кімнат жилою площею 30,02 кв.м (а.с.11-13). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 22.05.2015 (а.с. 13-14). Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності про оцінку вартості об`єкта нерухомості, станом на 02.05.2023 оціночна вартість вказаної квартири становить 391 141,00 грн (а.с.10). Таким чином, майно у виді квартири квартира [ADDRESS] , набуто відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України\~та\~ЦК України\~зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно частини першої\~статті 21 СК України\~шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до\~статті 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення норм\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3\~ст.325 Цивільного кодексу України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). За змістом\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені вимоги закону, судом встановлено, що спірне майно було набуто подружжям під час шлюбу, на підтвердження чого позивачем надано належні та допустимі докази, при цьому відповідач проти вимог позову не заперечує, тому в силу положень\~статті 60 СК України, квартира [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142\~ЦПК\~України та ч.3 ст.7\~Закону\~України\~«Про\~судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 977,50 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 977,50 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved