Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона з 05 грудня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області 05 грудня 2005 року. Від шлюбу мають неповноліьню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01.12.2006 виконавчим комітетом Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області. На даний час донька проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, батько перестав піклуватися про добробут доньки та не бажає у повній мірі забезпечувати свою дитину. Добровільної згоди з відповідачем про утримання дитини та сплату аліментів не досягнуто. Посилаючись на положення статтей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, позивачка поданий позов просить задовольнити. Відповідач відзиву на позов не надав та будь-яким іншим чином свою позицію щодо заявленого до нього позову, не висловив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 07.09.2023. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, надіслано запит до старостинського округу №7 Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про зареєстроване місце проживання відповідача. У відповідь надана інформація, що [PERSON] зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~тобто за\~адресою,\~зазначеною у\~позовній заяві. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 13.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та справа призначена до розгляду на 11 годину 30 хвилин 23 жовтня 2023 року. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено її право подати відзив на позов. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, на судовий розгляд справи не прибула. Натомість, через канцелярію справи надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справа, на судовий розгляд не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив. Крім того, правом на надання відзиву на заявлений до нього позов не скористався та будь-яким іншим способом свою позицію не висловив. Про дату, час та місце судового розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом надсилання на адресу місця його реєстрації поштового відправлення №0960102065623, яке було вручено адресату 03.10.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. З огляду на викладене, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, однак останній у судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Таким чином суд доходить до висновку що сторони були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляд справи. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають на стадії розірвання шлюбу, який зареєстровано Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області 05 грудня 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01.12.2006 виконавчим комітетом Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області. На даний час донька проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, батько перестав піклуватися про добробут доньки та не бажає у повній мірі забезпечувати свою дитину. На утримання дитини позивачка витрачає приблизно 7500-8000 гривень на місяць, які складаються з її харчування, придбання одягу, товарів для розвитку дитини: книжок, техніки, спортивних товарів та канцелярських приладів, товарів життєдіяльності дитини: постільної білизни та інших постільних приналежностей і засобів гігієни, лікарських засобів. Позивачка працює, але одна не має можливості забезпечити належне матеріальне забезпечення дитини. Сторонами добровільної згоди про утримання дитини та сплату аліментів не досягнуто. Відповідач аліменти на утримання інших осіб не сплачує та стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Місце роботи відповідача позивачці не відоме, але їй відомо, що він працевлаштований офіційно. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Крім того, частиною 2 статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Така ж норма закріплена і статтею 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 2 статті 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Висновки суду Між сторонами склалися правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Оскільки законодавець\~передбачив обов`язок\~батьків утримувати\~неповнолітніх дітей\~до досягнення\~ними повноліття,\~з урахуванням\~стану здоров`я\~та майнового\~становища сторін,\~можливості у\~відповідача надавати\~таку допомогу,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] про стягнення\~з [PERSON] аліментів на утримання дочки, підлягають задоволенню. Безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач неспроможний надавати таку допомогу, суду не надано. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ,ув розмірі однієї третини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову, тобто з 07 вересня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином мінімальна сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 1073,60 гривні (2684 грн. х 0,4 = 1073,60 ). На підставі викладеного, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1073,60 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved