Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, з урахуванням заяви представника банку від 12.10.2023 року (а.с. 58), яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZHH0GK00000002\~від 25.01.2007\~року у сумі 156770,22 доларів США, яка складається з такого: 54243,43 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 90432,03 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9760,80 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2333,96 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.03.2013 року по 03.09.2013 року. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 37). У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав; зазначив, що станом на 12.10.2023 року заборгованість відповідача перед банком не погашена та просив врахувати суд, що вірним номером кредитного договору є №ZHH0GK00000002, оскільки при друкуванні позовної заяви помилково представником банку було зазначено невірний номер кредитного договору - №ZHH0GK00000003,\~позаяк фактично\~з відповідачем\~25.01.2007\~року укладено\~та підписано\~договір №\~ZHH0GK00000002 (а.с. 58). Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву; про розгляд справи повідомлялась належним чином; однак поштове відправлення, що направлялись останній, не вручені адресату у зв`язку з відсутністю її за вказаною адресою (а.с. 40-41, 44-45, 51-52). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18 провадження № 61-185св23. Окрім того, відповідач про розгляд справи сповіщалась в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 50). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.01.2007 року сторони уклали кредитний договір № ZHH0GK00000002 (а.с. 9-11), згідно з яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 43845,00 долари США строком до 24.01.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно із розпорядженням від 25.01.2007 року відділу споживчого кредитування (а.с. 12) вирішено надати кошти в сумі 37000 доларів США з позичкового рахунку банку на купівлю трикімнатної квартири згідно кредитного договору № ZHH0GK00000002\~від 25.01.2007\~року [PERSON] .\~ Відповідно до п. 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. 05.09.2011 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № ZHH0GK00000002 від 25.01.2007 року (а.с. 13-15), де узгодили зменшити суму заборгованості та змінили графік погашення заборгованості за кредитом. Позивачем надано виписку за договором за період з 25.01.2007 року по 25.08.2023 рік (а.с. 55-57), з якої вбачається факт часткового погашення [PERSON] заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4-7), станом на 02.05.2023 року відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 346142,12 доларів США, яка складається з такого: 54243,43 доларів США -\~заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 90432,03 доларів США \~заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9760,80 доларів США заборгованість по комісії за користування; 191705,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. З вказаного розрахунку заборгованості також вбачається чаткове погашення заборгованості відповідачем. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст.1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів за отриманим кредитом, що призвело до порушення майнових прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Пунктом 12 Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533ЦК України. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 по справі № 373/2054/16-п, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом, на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошових еквівалентів в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи та послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом та договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Можливості і порядок визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду в постанові 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року зазначила, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі 723/304/16-ц. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, умови кредитгого договору приходить до висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості у доларах без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті, відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує права, свободи та інтереси позивача, тим самим задовольнивши позовні вимоги. Крім того, суд бере до уваги вимоги діючого законодавства в частині ст. ст. 626, 627 та 638 ЦК України та умови кредитного договору, а саме - п.4.1. розділу 4, де сторонами досягнуто, зокрема, але не виключно наступних домовленостей: сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, - пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідач у судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, не спростувала доводи, які викладено у позовній заяві, як і не надала доказів повного погашення заборгованості за кредитним договором, відтак суд, оцінивши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір у сумі 85972,79\~грн стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved