Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У січні 2021 року засобами поштового зв`язку до Галицького районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору позики № 200120581 від 08.10.2014. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем, [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 200120581 від 08.10.2014 року, відповідно до якого позивачем отримано позику. Між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 7_БМ, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором № 200120581 від 08.10.2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський». Позивач вважає Договір №200120581 від 08.10.2014 укладений між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» недійсним, зважаючи на наступне. При укладенні вищевказаного кредитного договору порушені права позивача, як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема: - споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ПАТ «Банк Михайлівський» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Кредитор не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачембув порушений п. 5 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».Позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема його п.4.3, що передбачає сплату пені та процентів, де сума компенсації становить майже 100%; - кредитним договором порушено норми ч.1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. Відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, позичальник повинен сплачувати пеню двічі; - наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв про умови та строки обробки персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що кредитний Договір № 200120581 від 08.10.2014 слід визнати недійсним. Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Крім того, надано клопотання про витребування від відповідача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», оригінал договору позики №200120581 від 08.10.2014; оригінал договору № 7_БМ. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.02.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про захист прав споживачів передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м.Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.04.2021 в задоволенні клопотання про витребування документів відмовлено. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В подальшому, в судове засідання, призначене на23.10.2023 сторони по справі не з`явилися,про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, правом встановленим ст. 178 ЦПК України не скористався, відзив на позов не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору позики № 200120581 від 08.10.2014. Однак, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем у якості письмових доказів не надано жодних документів. Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про витребування документів: оригіналу договору позики № 200120581 від 08.10.2014. Проте, судом відмовлено в задоволення клопотання, оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість подати самостійно вказані документи, не надано доказів звернення із заявою до відповідача. А відтак, суд позбавлений можливості проаналізувати доводи та аргументи позивача щодо відповідності умов договору № 200120581 від 08.10.2014 вимогам законодавства. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

Outcome: dismissed