Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

30.06.2023 представник позивача, адвокат Романенко Руслан Олександрович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», в якому просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 111 151,60 грн та розподілити судові витрати у справі: судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. 21.07.2023 судом постановлено ухвалу, про залишення позову без руху та встановлення позивачу строку для усунення недоліків позову. 27.07.2023, після усунення представником позивача недоліків позову, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11.09.2023. 11.09.2023 судове засідання було відкладено на 04.10.2023, у зв`язку з неявкою сторін, витребуванням у позивача оригіналу договору позики та за клопотанням відповідача. 04.10.2023 відповідач - [PERSON] подав до суду заяву, про визнання позовних вимог [PERSON] до нього у даній справі. 04.10.2023 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики № 14/07/21-2 від 14 липня 2021 року у розмірі 111151,60 грн та судові витрати у розмірі 555,76 грн. Повернуто [PERSON] 50% судового збору сплаченого при поданні позову у розмірі 555,76 грн. 09.10.2023 представник позивача, адвокат Романенко Руслан Олександрович, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 38 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2023 у справі № 357/8509/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 111 151,60 грн\~ та 555,76 грн 50% судового збору. В судовому засіданні 04.10.2023 [PERSON] у повному обсязі визнав позовні вимоги (у тому числі і вимогу стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу) [PERSON] , що підтверджується його заявою зареєстрованою за вх. № 43284. Оскільки [PERSON] у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку із розглядом справи та зазначено намір подання доказів щодо судових витрат, вважаємо за необхідне вирішити питання щодо розподілу таких судових витрат. Щодо надання правничої допомоги у справі, то 20.04.2022 між [PERSON] та АБ «Романенко та Партнери», в особі адвоката Романенка Руслана Олександровича, було укладено Договір про надання правничої допомоги № 20/1/04-2023. Відповідно до п. 1.1. Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу обсягом та на умовах, передбачених даним Договором. Згідно п. 4.1. Договору правову допомогу, що надається Адвокатське бюро, клієнт оплачує в гривнях відповідно до додаткової угоди до даного договору. 16.06.2023 між [PERSON] та АБ «Романенко та Партнери», в особі адвоката Романенка Руслана Олександровича, було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 20/1/04-2023. Пунктом 1 Додаткової угоди № 1 передбачено, що загальна вартість правової допомоги, що надається Клієнту у межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 14/07/21-2 від 14 липня 2021 року, становить 38 000 грн та сплачується Клієнтом впродовж 45-ти днів після ухвалення рішення на його користь. Звертаємо увагу, що вартість правової допомоги встановлено у фіксованому розмірі і не потребує детального опису, що не суперечить позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року по справі № 640/18402/19. 18.10.2023 представник відповідача, адвокат Запаскін Максим Романович подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в яких зазначив, що заява представника позивача не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи право позивача на відшкодування професійної правової допомоги адвоката, представник позивача посилається на надання такої допомоги у справі №910/20100/21, проте вказана справа Білоцерківським міськрайонним судом Київської області не розглядалась. Підставою надання правової допомоги представник позивача посилається на п.1.1. договору № 20/1/04-2023, який 20.04.2022 було укладено між позивачем та АБ «Романенко та Партнери». А також на пункт 1 додаткової угоди №1 від 16.06.2023 до договору про надання правової допомоги № 20/1/04-2023, згідно з якою загальна вартість правової допомоги, що надається Клієнту у межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики № 14/07/21-2 від 14 липня 2021 року, становить 38 000,00 грн та сплачується клієнтом впродовж 45-ти днів після ухвалення рішення на його користь. Однак у додатках до вказаної заяви відсутні належним чином завірені копії договору №20/1/04-2023 від 20.04.2022 та додаткової угоди №1 від 16.06.2023 до вказаного договору. Натомість представником позивача до заяви додані копії договору від 08.07.2022 №08/07-2022-АМ та додаткової угоди до цього договору №1 від 16.06.2023.Згідно з п.1.1. договору №08/07-2022-АМ, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу обсягом та на умовах, передбачених даним договором. Згідно з п. 2.1.3. цього договору, Адвокатське бюро відповідно до узгоджених з Клієнтом доручень, які окремо погоджуються сторонами договору, надає перелік послуг визначений п.п. 2.1.3.1. - 2.1.3.4., зокрема, представляти Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення тощо (п. 2.1.3.2). Однак, представником позивача не надано жодних доручень, погоджених сторонами, які б підтверджували факт доручення надання послуг та їх перелік. Окрім того, у договорі та додатку №1 до цього договору не визначено виконавця, який від імені Адвокатського бюро «Романенко та партнери» має надавати правову допомогу позивачу. Але найголовнішим є те, що представником позивача не надано жодних доказів прийняття позивачем від Адвокатського бюро послуг професійної правничої допомоги, не визначено ані обсягу, ані відсутності зауважень щодо якості надання таких послуг. Зокрема, в додатках до заяви відсутні акти виконаних робіт або акти прийняття-передання наданих послуг. Відсутні докази оплати послуг з боку позивача, які б фактично свідчили про те, що дані послуги ним були отримані без зауважень. Без вказаних документів, на думку позивача, у суду відсутні підстави задоволення заяви представника позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Враховуючи те, що сам по собі договір та його додаткова угода є лише доказами домовленостей сторін, їх намірів, проте не є доказом фактичного надання таких послуг, та визначення їх остаточної вартості, а також не є доказами виникнення безумовного грошового зобов`язання у позивача, оскільки в останнього можуть бути зауваження щодо якості або об`єму правової допомоги, на думку відповідача, задоволення заяви представника позивача буде суперечити ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, спір був розглянутий в одне засідання, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі. До цього представник позивача склав та подав лише позовну заяву, яка м`яко кажучи, містить редакційні недоліки, зокрема лише прохальна частина тричі дублює одну і ту саму вимогу щодо стягнення заборгованості у розмірі 111 151,60 грн. Отже з урахуванням вказаних обставин, сума гонорару адвоката, яка складає більш ніж 35% від суми позову виглядає значно завищеною. При цьому відповідач позбавлений можливості більш обґрунтовано довести неспівмірність та нереальність вартості правової допомоги через те, що ані договором, ані додаткової угодою, або іншими документами не визначено ні переліку, ні опису робіт, не вказано принципу розрахунку вартості та розміру гонорару. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц) Тому, просить суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. 17.10.2023 представник позивача, адвокат Романенко Руслан Олександрович, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 18.10.2023 відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, заперечення на заяву, що подані його представником, підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що позивач відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надала попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві (а.с. 1-7) та 04.10.2023 представник позивача, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у судовому засіданні до закінчення судових дебатів зробив усну заяву про те, що докази щодо розміру понесених стороною судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Крім того, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу подана 09.10.2023, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат надав: копію договору про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023, копію додаткової угоди №1 від 16.06.2023 до договору про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023 та копію ордера\~ серії АІ №1249715, виданий адвокатом Романенко Р.О. на підставі договору про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 85-89). Згідно п. 1.1 Договору, клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу обсягом та на умовах, передбачених даним Договором. Згідно п. 4.1 Договору юридичну допомогу, що надається Адвокатським бюро, клієнт оплачує в гривнях відповідно до додаткової угоди до даного договору. Згідно Додаткової угоди №1 від 16.06.2023 до договору про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023,загальна вартість правової допомоги, що надається Клієнту у межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 14/07/21-2 від 14 липня 2021 року, становить 38 000 грн та сплачується Клієнтом впродовж 45-ти днів після ухвалення рішення на його користь. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Так, від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідач заперечуючи стягнення судових витрат на правничу допомогу зазначає, що згідно договору про надання правничої допомоги, Адвокатське бюро відповідно до узгоджених з Клієнтом доручень, які окремо погоджуються сторонами договору, надає перелік послуг визначений п.п. 2.1.3.1. - 2.1.3.4., зокрема, представляти Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення тощо (п. 2.1.3.2). Однак, представником позивача не надано жодних доручень, погоджених сторонами, які б підтверджували факт доручення надання послуг та їх перелік. Окрім того, у договорі та додатку №1 до цього договору не визначено виконавця, який від імені Адвокатського бюро «Романенко та партнери» має надавати правову допомогу позивачу. Також, представником позивача не надано жодних доказів прийняття позивачем від Адвокатського бюро послуг професійної правничої допомоги, не визначено ані обсягу, ані відсутності зауважень щодо якості надання таких послуг, зокрема, в додатках до заяви відсутні акти виконаних робіт або акти прийняття-передання наданих послуг. Відсутні докази оплати послуг з боку позивача, які б фактично свідчили про те, що дані послуги ним були отримані без зауважень, враховуючи те, що сам по собі договір та його додаткова угода є лише доказами домовленостей сторін, їх намірів, проте не є доказом фактичного надання таких послуг, та визначення їх остаточної вартості. Однак, зазначені твердження суд оцінює критично, враховуючи наступне. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Вартість правової допомоги, що встановлена у фіксованому розмірі, не потребує детального опису, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц). Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що в договорі про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023, який укладений між [PERSON] та АБ «Романенко та Партнери», в особі адвоката Романенка Руслана Олександровича,та додатковій угоді №1 від 16.06.2023 до договору про надання правничої допомоги №08/07-2022-АМ від 08.07.2023 сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачу з питання захисту її прав та законних інтересів, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката у фіксованому розмірі при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом. Також, відповідач у своєму клопотанні про відмову у відшкодуванні витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, зазначає, що сума гонорару адвоката, яка складає більш ніж 35% від суми позову виглядає значно завищеною, спір був розглянутий в одне засідання, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, представник позивача склав та подав лише позовну заяву та для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial