Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 55 670 гривень 72 копійки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.01.2012 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 21.03.2023 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача (а.с. 126 - 130). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав суду відзив на позов, у якому не визнав позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що в позовній заяві не вказано на який правочин посилається позивач, не надано цей правочин, не вказано розрахунків; також відповідач посилається на існування форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, внаслідок чого вважає, що строк виконання зобов`язання за договором у позивача не настав та відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України позивач не має права на стягнення відсотків у порядку статті 625 ЦК України (а.с. 157 - 159). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні викладеного у відзиві на позов клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 179). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії анкети-заяви [PERSON] від 24.01.2012 року вбачається, що він отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна»; він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, він виразив згоду з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 79). У той же день, відповідача ознайомлено із паспортом споживчого кредиту, зміст якого ним підписано (а.с. 80 - 83). Також, у зазначеній заяві міститься відмітка про те, що відповідача ознайомлено у тому числі з тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 84). Зокрема, у підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту та тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», чітко і конкретно визначено розміри процентів як у пільговому періоді, так і поза межами пільгового періоду та процентна ставка яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту. За вказаним договором було неодноразово змінено кредитний ліміт, що було здійснено відповідно Умов та правил надання банківських послуг та підтверджується довідкою банку (а.с. 77). Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями виписки по рахунку клієнта станом на 23.03.2023 року (а.с. 21 - 76). Відповідно до п. 1.1.2.5. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 85 - 109). Пункт 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Також, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг, за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (пункт не застосовується для преміальних карток). Пункт 2.1.1.12.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що процентна ставка за кредитом на місяць, наступний за звітним, вказується банком у щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Пункт 2.1.1.12.11. Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеному банком обсязі у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань по цьому договору. Згідно із п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.03.2023 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 55 670 гривень 72 копійки, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 45 520 гривень 16 копійок і заборгованість за відсотками - 10 150 гривень 56 копійок (а.с. 18 - 20). У зв`язку із встановленими під час розгляду справи судом фактичними обставинами справи та положеннями законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд не приймає до уваги та відхиляє усі доводи і заперечення відповідача, що викладені ним у відзиві на позов. Насамперед, неодноразова зміна редакції Умов і правил не звільняє позичальника від виконання своїх зобов`язань. Стосовно посилань відповідача на існування форс-мажорних обставин у вигляді введення в Україні воєнного стану, суд враховує наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який неодноразово було продовжено та дії станом на дату постановлення цього судового рішення. Вказану обставину, суд визнає загальновідомою, а тому за приписами частини третьої статті 82 ЦК України, така обставина не потребує доказування. Дійсно, листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військової агресії Російської Федерації проти України (а.с. 166). Натомість, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер; при їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку; виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність для особи. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката. Згідно із частиною третьою статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Однак, у суду відсутні відомості про те, що відповідач в порядку визначеному Законом України «Про торгово-промислові палати України» як фізична особа звертався до Торгово-промислової палати України і/або регіональної торгово-промислової палати з метою засвідчення будь-яких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) які перешкодили (або перешкоджають) йому як позичальнику виконати свої зобов`язання за кредитним договором укладеним із позивачем. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути. Однак, під час розгляду справи відповідач не надав суду отриманого ним у встановленому спеціальним законом порядку відповідного сертифіката щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) які перешкодили (або перешкоджають) йому як позичальнику виконувати свої зобов`язання за кредитним договором укладеним із позивачем. До того ж, при вирішенні даної справи по суті вимог, суд не приймає до уваги обставини надсилання відповідачем листа від 21 липня 2022 року у якому відповідач повідомляє позивача про форс-мажорні обставини. Проте, вказаним листом відповідач не повідомив банку про те, що у зв`язку із такими форс-мажорними обставинами він не має можливості сплачувати кредит і відсотки за ним. Натомість, в прохальній частині зазначеного листа відповідач вимагає (суд наголошує, що клієнт не просить банк врахувати форс-мажорні обставини, не повідомляє банку про неможливість виконання кредитних зобов`язань, а саме ВИМАГАЄ) від банку припинити вилучення коштів з карти і повернути вилучені кошти (а.с. 163). Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для врахування у даних правовідносинах обставин форс-мажору на які посилається відповідач, оскільки надзвичайність та невідворотність таких обставин для відповідача не підтверджено ним в порядку та відповідно до положень Закону України «Про торгово-промислові палати України». Крім того, суд не приймає до уваги та відхиляє наведені за змістом відзиву на позов заперечення відповідача стосовно стягнення процентів за кредитом із посиланням на пункт 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України. Норма пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зокрема, підписаним відповідачем паспортом споживчого кредиту, а також тарифами по карткам і умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», чітко і конкретно визначено розміри процентів як у пільговому періоді, так і поза межами пільгового періоду та процентна ставка яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту. Суд вважає, що заборгованість за відсотками в сумі 10 150 гривень 56 копійок яку просить стягнути позивач не підпадає під ознаки штрафних чи інших санкцій як міри відповідальності за статтею 625 ЦК України. Суд зауважує, що зазначена сума нарахованих банком процентів у розмірі 10 150 гривень 56 копійок яку просить стягнути позивач - не є неустойкою, штрафом, пенею, інфляційними втратами або 3 % річних від простроченої суми. Отже, заборгованість за відсотками в сумі 10 150 гривень 56 копійок яку просить стягнути позивач - не є мірою відповідальності визначеною статтею 625 ЦК України. Як наслідок, суд приходить до послідовного і логічного висновку про те, що заборгованість за відсотками в сумі 10 150 гривень 56 копійок яку просить стягнути позивач - є складовою частиною кредитного зобов`язання та підлягає стягненню на загальних підставах, оскільки не підпадає під ознаки штрафних чи інших санкцій як міри відповідальності за статтею 625 ЦК України. У зв`язку із цим, заборгованість за відсотками в сумі 10 150 гривень 56 копійок яку просить стягнути позивач, не підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем) відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 119). Враховуючи викладене,

Outcome: approved