Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] є співвласниками по 1/2 кожний житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] , чоловік позивачки, помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на 1/2 частку вказаного нерухомого майна. Право власності на вказаний житловий будинок належним чином зареєстровано не було. Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. У зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд встановити факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ) [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках по 1/2 частині кожному. Визнати за позивачкою право власності на спірний житловий будинок, в тому числі на 1/2 частину як власника і на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали. Згідно з ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. У відповідності з частиною 4\~статті 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки, який на день смерті проживав в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.06.1985, повторним свідоцтвом про шлюб, Інформацією про реєстрацію місця проживання від 10.02.2022, Витягом з домової книги щодо реєстрації місця проживання. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ). Встановлено, що вказаний житловий будинок спадкодавець з позивачкою збудували у 1968 році та були зареєстрований в ньому місцем проживання, що підтверджується Актом про відведення земельної ділянки під будівництво від липня 1968 року, Планом забудови по рішення №146 від 13.06.1968, Витягом з рішення Виконкому №146 від 13.06.1968, Дозволом на виконання робіт від 28.02.1969, Договором про надання в безстрокове користування ділянки, посвідченого Кілійською держнотконторою 28.02.1969 за реєстровим №254. Право власності на вказаний житловий будинок належним чином зареєстровано не було, що підтверджується Довідкою КП КМР «БТІ» від 17.01.2022 №1061. Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку належить позивачці як співвласнику у спільному майні подружжя. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва не видавалися, про що свідчать Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру від 26.10.2021 за №66986549 та №66986563. Позивачка є спадкоємцем першої черги. Відповідно до технічного паспорта від 24.12.2021 житловий будинок в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ) складається з: літ. А1 житловий будинок (загальною площею 78,6 кв. м., житловою площею 36,5 кв.м.), літ. Б1 літня кухня, літ. В1 літня кухня, літ. Г-навіс, літ. Д1 гараж, літ. Е-сарай, літ. Ж- убиральня, №1-8;I надвірні споруди. Рік побудови - 1968. Оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, оформити право власності в нотаріальному порядку не можливо, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2021. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] помер до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). Нормами статті 524 ЦК України (в\~редакції 1963\~року)передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР 1963 року позивачка відноситься до спадкоємців першої черги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті\~податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.\~Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у\~паспорті спадкоємця\~або в\~будинковій книзі,\~який підтверджує,\~що спадкоємець\~був постійно\~прописаний (зареєстрований)\~у спадковому\~будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 305/235/17. Таким чином, позивачка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується записом у паспорті позивачки [NUMBER] та в будинковій книзі, де місце проживання позивачки зареєстровано в [ADDRESS] з 26.03.1979. Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року)встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року)кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з\~частиною третьою\~статті 3\~зазначеного Закону\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку є 1968, а господарських будівель та споруд 1973-1990. Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка, яка в свою чергу спадщину прийняла, позивачці також належать частка у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частка спірного житлового будинку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Обраний позивачами спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: approved