Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

13.07.2023 року представник [PERSON] адвокат Шестаков Віталій Юрійович звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вказує, що 17.11.1998 року позивач і відповідач уклали шлюб, яким у подальшому за позовом [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.11.2022 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що станом на день подачі позовної заяви (13.07.2023 року а.с. 1) дитини проживала і проживає разом із позивачем. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та досягнення дитиною повноліття та 7200,00\~грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2023 року дану позовну заяву передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Полтави за підсудністю. 23.08.2023 року матеріали даної справи надійшли до Ленінського районного суду м.\~Полтави, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Тимчуку Р.І. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 14.09.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що зазначене в позові не відповідає дійсності. Вказує, що дійсно 17.11.1998 року позивач і відповідач уклали шлюб, який у подальшому за його позовом 30.11.2022 року за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави розірвано. Але від шлюбу вони мають не одну, а двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між ними припинено ще в 2014 році, однак вони продовжували проживати разом для збереженням в очах дітей образу сім`ї, але в 2018 році відносини з позивачем повністю припинені, після чого [PERSON] (позивач) виїхала за межі України для проживання та на роботу. Вказує, що твердження позивача, про те, що [PERSON] проживає з нею не відповідає дійсності, вводить в оману суд, оскільки після виїзду позивача в 2018 році закордон на постійне місце проживання та роботу, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . В Україну позивач приїздить дуже рідко, що може бути підтверджено даними перетину кордону. Вказує, що до початку повномасштабного вторгнення відповідач проживав з дітьми за вказаною вище адресою, а в лютому 2022 року був мобілізований до лав ЗСУ, а в червні 2022 року переїхав жити до своєї нової дружини. [PERSON] виявила бажання залишитись проживати з старшою сестрою за адресою [ADDRESS] , в облаштованому для неї побуті та звиклому місці, де вони проживали разом. Переїхавши до нової дружини, відповідач залишився проживати в м. Полтава та жодним чином не припинив бачитись і спілкуватись із донькою. Крім того, вказав, що систематично бере участь в матеріальному забезпеченні дитини. Вказав, що донька є ученицею ВСП «Фаховий коледж управління, економіки і права ПДАУ», за навчання сплачує він або його нова дружина. Як додаток до відзиву, відповідач надав письмові пояснення [PERSON] , [INFO] , в яких донька вказує, що дійсно з 2018 року по червень 2022 року вона проживала за власним рішенням разом зі своєю сестрою та батьком за адресою [ADDRESS] , тобто фактично відразу після припинення батьком подружніх відносин з мамою і до моменту його мобілізації в ЗСУ. Після переїзду батька до його нової дружини, донькою було прийнято рішення залишитись проживати вдома за адресою [ADDRESS] разом з старшою сестрою, оскільки побутові умови для неї є звичними, в пішій доступності знаходиться її навчальний заклад, і проживати їй тут комфортно та зручно. За її навчання в коледжі сплачує частково батько або його нова дружина безпосередньо на рахунок навчального закладу та частково мама. Вказала, що її мама, [PERSON] , проживає і працює закордоном. Вказала, що за потреби, може підтвердити зазначене в суді. У зв`язку з цим, відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 10.10.2023 року [PERSON] у суді надала письмові пояснення, в яких вказала, що перебуває на матеріальному забезпеченні мами, старшої сестри та її чоловіка, і частково на утриманні батька. Вказала, що мама приїздить до неї, незважаючи на роботу закордоном, останній раз приїздила у червні 2023 року. Вказала, що вважає, що позов, який поданий її мамою, є доцільним у зв`язку з тим, що їй не вистачає коштів, які надає батько. Просила розгляд справи провести у її відсутність. 10.10.2023 року [PERSON] у суді надала письмові пояснення, в яких вказала, що вона перебуває на своєму матеріальному забезпеченні, свого чоловіка та мами. Проживає вона разом з чоловіком, сином та сестрою [PERSON] у спільній з мамою квартирі. Вказала, що останній раз бачились з мамою в червні 2023 року, що вони з сестрою їздять до мами в Польщу, бо вона працює там і має гарну роботу. Вказала, що позов мами вважає доцільним, адже коштів, які надає батько на утримання меншої сестри, не вистачає навіть на її часткове забезпечення. Вказала, що зараз вагітна другою дитиною і забезпечувати свою меншу сестру, як і раніше, не зможе. Просила розгляд справи провести у її відсутність. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги в частині аліментів визнає, але не погоджується з розміром витрат на правову допомогу у сумі 7200,00 грн, вважає їх завищеними. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, вислухавши у судовому засіданні думку відповідача, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.11.1998 року позивач і відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у Заворсклянській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис №\~16. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Фактично шлюбні відносини між ними припинено ще в 2014 році, однак вони продовжували проживати разом для збереженням в очах малолітньої дитини образу сім`ї, але в 2018 році відносини з позивачем повністю припинені, після чого [PERSON] виїхала за межі України для проживання та на роботу. Шлюб у подальшому за позовом [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.11.2022 року розірвано. Твердження позивача, про те, що [PERSON] проживає з нею не відповідає дійсності, оскільки у судовому засіданні встановлено, що після виїзду позивача в 2018 році закордон на постійне місце проживання та роботу, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] . До початку повномасштабного вторгнення відповідач проживав з дітьми за вказаною вище адресою, а в лютому 2022 року був мобілізований до лав ЗСУ, а в червні 2022 року переїхав жити до своєї нової дружини. [PERSON] виявила бажання залишитись проживати з старшою сестрою за адресою [ADDRESS] , в облаштованому для неї побуті та звиклому місці, де вони проживали разом. Переїхавши до нової дружини, відповідач залишився проживати в м. Полтава. Донька [PERSON] є ученицею ВСП «Фаховий коледж управління, економіки і права ПДАУ», за навчання сплачує старша сестра, що підтверджується копією квитанцій, доданих до відзиву. У своїх поясненнях [PERSON] , [INFO] , та старша сестра [PERSON] вказали, що вважають позов, який поданий їх мамою, є доцільним у зв`язку з тим, що коштів, які надає батько на утримання [PERSON] не вистачає навіть на її часткове забезпечення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позов щодо розміру аліментів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь держави 1073,60 грн. судового збору. Окрім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 7200,00 грн. витрат на правову допомогу. Дана сума включає в себе згідно акту до договору про надання правничої (правової) допомоги №\~29/06-23 від 29.06.2023 року: 1)\~юридичний аналіз справи, сталої судової практики, збір доказів, підготовка документів для подачі в суд (2 год., 1500,00 грн.); 2)\~підготовка і направлення адвокатського запиту (700,00 грн.); 3)\~складання, оформлення та подачу від імені та в інтересах Клієнта позовної заяви з додатками до суду про стягнення аліментів (3000,00 грн.); 4)\~судовий супровід справи і супровід справи у виконавчому провадженні (2000,00 грн.). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих критеріїв суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved