Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних витрат та 3% річних. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представником позивача вказано, що 26.02.2022 року [PERSON] (надалі за текстом «Позивач») було помилково перераховано [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач») на особистий рахунок банківської установи АТ «ПУМБ» (код банку: 334851) грошові кошти в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № КНТ5-9Р7В-8К23-379Е від дати: 26.02.2022 року на час: 16 год. 19 хв. 16.04.2022 року Позивачем було помилково перераховано Відповідачу на особистий рахунок банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» (код банку: 322001) грошові кошти в розмірі: 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № 1М80-КВ6Х-НР9Х-338Н віддати: 16.04.2022 року на час: 11 год. 52 хв. Згідно із відповіді начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Катерини Астапенкової (Листа Вих. № 13264 від «18» січня 2023 року) встановлено, що за результатами розгляду звернення Відповідача (Звернення Відповідача Лист Вх. № 30 від 03.01.2023 року) про перерахування заборгованості зі сплати аліментів, а саме: виключення сум в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. та 4 000 грн. 00 коп. та про надання виписки по аліментам, державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не може здійснити зарахування: - грошових коштів в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № КНТ5-9Р7В-8К23-379Е віддати: 26.02.2022 року на час: 16 год. 19 хв. та - - грошових коштів в розмірі: 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № 1М80-КВ6Х-НР9Х-338Н від дати: 16.04.2022 року на час: 11 год. 52 хв., оскільки наведенні вище квитанції банківських установ не містить відомості нпо призначений платежу зі сплати аліментів. У зв`язку із чим, 21.04.2023 року до Відповідача було надіслано претензію про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі: 12 500 грн. 00 коп. (Лист Вих. № 2004 від 20.04.2023 року), що підтверджується, зокрема: Описом вкладеного у цінний лист № 4900000337299 від 21.04.2023 року. Накладною УкрПошти № 4900000337299 від 21.04.2023 року до опису вкладеного у цінний лист № 4900000337299 від 21.04.2023 року. Фіскальним чеком УкрПошти № 4900000337299 від 21.04.2023 року. В свою чергу, претензія про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі: 12 500 грн. 00 коп. (Лист Вих. № 2004 від 20.04.2023 року), що надіслана рекомендованим листом із описом вкладеного у цінний лист та повідомленням про вручення № 4900000337299 від 21.04.2023 року, були одержані Відповідачем від дати: 22.04.2023 року, що підтверджується: Листом УкрПошти статусу відстеження рекомендованого листа із описом вкладеного у цінний лист та повідомленням про вручення № 4900000337299 від 21.04.2023 року, рекомендоване повідомлення про вручення (Форми № 119: № 4950300934130, дата пересилання: 22.04.2023 року, на час: 16 год. 37 хв.). Рекомендованим повідомленням (Форми № 119: № 4950300934130 від 22.04.2023 року) про вручення поштового відправлення рекомендованого листа і і описом вкладеного у цінний лист та повідомленням про вручення № 4900000337299 від 21.04.2023 року. Підстав для перерахування грошових сум за вищевказаним платіжними дорученнями не було. Жодних договорів (правочинів) між Позивачем та Відповідачем укладено не було, ніяких зобов`язань між сторонами не було, а отже і підстави для сплати грошових коштів в розмірі: 12 500 гри. 00 коп. були відсутні. Відповідач ніколи не здійснював на користь Позивача жодних дій, як то продажу, поставки тощо, а так само не виконував на користь Позивача жодних робіт, послуг чи взагалі будь-яких дій. Таким чином, ані поведінка Відповідача, ані поведінка Позивача не була направлена на виникнення обставин, за яких правовідносини між сторонами регулювалися б нормами зобов`язального права, характер таких правовідносин не є договірним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що спірні грошові кошти не є аліментами стягнутими за рішенням суду, оскільки перераховані їй позивачем добровільно на утримання їх спільних дітей, були одержані нею та використані за призначенням. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідно до квитанції банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № КНТ5-9Р7В-8К23-379Е від 26.02.2022 року, 26.02.2022 року [PERSON] було перераховано [PERSON] на особистий рахунок банківської установи АТ «ПУМБ» (код банку: 334851) грошові кошти в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок). Згідно до квитанції банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № 1М80-КВ6Х-НР9Х-338Н від 16.04.2022 року, 16.04.2022 року [PERSON] було перераховано [PERSON] на особистий рахунок банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» (код банку: 322001) грошові кошти в розмірі: 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень нуль копійок). Відповідно до відповіді начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Катерини Астапенкової (Листа Вих. № 13264 від «18» січня 2023 року) встановлено, що за результатами розгляду звернення [PERSON] (Звернення Лист Вх. № 30 від 03.01.2023 року) про перерахування заборгованості зі сплати аліментів, а саме: виключення сум в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. та 4 000 грн. 00 коп. та про надання виписки по аліментам, державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не може здійснити зарахування: - грошових коштів в розмірі: 8 500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № КНТ5-9Р7В-8К23-379Е віддати: 26.02.2022 року на час: 16 год. 19 хв. та - - грошових коштів в розмірі: 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією банківської установи AT «УНІВЕРСАЛ БАНК», номер: № 1М80-КВ6Х-НР9Х-338Н від дати: 16.04.2022 року на час: 11 год. 52 хв., оскільки наведенні вище квитанції банківських установ не містить відомості про призначений платежу зі сплати аліментів. Згідно із ч. 1,ч. 2\~ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст.\~1212\~ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Норма ст.\~1212\~ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1\~ст. 1212 ЦК України(такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц). Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. При цьому ст.\~1215\~ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У статті 1215\~ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. В даній справі відповідач отримувала від позивача спірні грошові кошти, їх виплата проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача. Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18). Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що\~\~ [PERSON] добровільно перераховував грошові кошти [PERSON] , як своїй колишній дружині з метою забезпечення їх спільних дітей, тобто у них була спільна мета та підстава для перерахування коштів. Отже, аналізуючи подані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факт помилкового перерахування грошових коштів у розмірі 12 500,00 грн. та безпідставного їх отримання відповідачем, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed