Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

До Октябрського районного суду м.Полтави звернулась позивач [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій позивач просила визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв. м, житловою площею 42,8 кв. м, комора площею 3,0 кв.м, та легковий автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, білого кольору, р.н. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , спільною сумісною власністю, в порядку спільного сумісного майна подружжя, визнати за позивачем право власності на частки вказаних квартири та легкового автомобіля. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2014 року. Від шлюбу вони дітей не мають, шлюбно-сімейні стосунки фактично припинили, подали спільну заяву про розірвання шлюбу в порядку, передбаченому ст.106 Сімейного Кодексу України. За період проживання в зареєстрованому шлюбі сторони в інтересах сім`ї, спільними зусиллями та за спільні кошти придбали трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , та легковий автомобіль Toyota, модель Hilux , 2007 року випуску , білого кольору , кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , які зареєстровані на відповідача. Незважаючи на те, що вказане майно оформлене на відповідача, воно має статус спільного майна подружжя, в якому позивачу належить частка. Оскільки позивач з відповідачем не домовилось про поділ спільного майна, то вона звернулася з позовом до суду. До суду надійшла заяву про забезпечення позову , в якій позивач просила задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв. м, житловою площею 42,8 кв. м, комора площею 3,0 кв. м, та легковий автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, білого кольору, р.н. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , які оформлені на [PERSON] . Ухвалою суду від 03.07.2020 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.07.2020 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв. м, житловою площею 42,8 кв. м, комора площею 3,0 кв. м, та легковий автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, білого кольору, р.н. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , які оформлені на [PERSON] (т. 1, а.с.43-44). 15.09.2020 року до суду надійшла позовна заява про збільшення позовних вимог про поділ майна, в якій крім вже вказаних позовних вимог, позивач просила визнати заборгованість за кредитними договорами в розмірі 48358,31 грн спільною сумісною власністю з визначенням часток по кожного; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 24179,16 грн, що становить частку сплаченого кредиту (т.1, а.с. 54-55). Ухвалою суду від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено судовий розгляд справи. 23.02.2021 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов та відзив на позов [PERSON] , в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та задовольнити його зустрічний позов, а саме визнати за [PERSON] право особистої власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв.м, та автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] . [PERSON] не оспорює перебування з 03.10.2014 року у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.06.2020 року, та придбання в цей період квартири та автомобіля. Стверджує, що позивач [PERSON] ніколи не мала грошових коштів, які б дозволили придбати коштовне нерухоме та рухове майно. Працюючи медичною сестрою в 1-й міській лікарні м. Полтави, вона отримувала заробітну плату в розмірі 800 грн. на місяць Всього до моменту купівлі автомобіля заробітна плата [PERSON] склала близько 200 тис.грн. Батьки дружини не допомагали. Матеріальну допомогу надавала тільки мати відповідача [PERSON] [PERSON] , яка з 2008 року офіційно проживала та працювала в Італії. Періодично остання надсилала грошові кошти на ім`я сина та невістки. З 2014 року по лютий 2018 року мати подарувала позивачу за зустрічним позовом близько 40 тис. євро, які він накопичив та за які придбав квартиру та автомобіль. При купівлі квартири та автомобіля він сплачував повну вартість. Отже, вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, придбане за особисті кошти позивача за зустрічним позовом (т.1, а.с.128-139; 141-146). Ухвалою суду від 06.04.2021 року клопотання відповідача [PERSON] про поновлення строку\~для подання\~відзиву,\~подання доказів,\~подання \~зустрічної позовної\~заяви \~задоволено.\~Поновлено відповідачу\~ [PERSON] \~строк для подання відзиву, подання доказів, зустрічної позовної заяви. У задоволенні клопотання про повернення до підготовчого судового засідання відмовлено. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу. Об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу із первісним позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ майна\~подружжя та присвоєно єдиний номер справи №554/4668/20 (т. 1, а.с.199-201). У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] просила відмови у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов. Не погоджуючись з доводами позивача за зустріним позовом, вона вказувала, що [PERSON] не заперечує придбання квартири та автомобіля під час перебування їх у шлюбі, а також те, що вона працювала та мала офіційний дохід. Крім того, вони вели спільне господарство та мали спільний побут і бюджет, її доходи були об`єднані з доходами відповідача. Всі кошти, які вони заробляли, накопичували та одержували від третіх осіб, в тому числі від батьків в якості допомоги, мали статус спільного майна подружжя. Вважає, що показаннями свідків отримання валютних цінностей в дар та належність [PERSON] особисто валютних цінностей, за які придбано спірне майно, суперечить чинному законодавству. Свідчення свідків не допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, для якого законом передбачена письмова форма з нотаріальним посвідченням, оскільки правовими наслідками недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору є те, що такий договір є нікчемним. Тому [PERSON] жодним чином не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно (т.1, а.с.204-207). Ухвалою суду від 23.10.2023 року прийнято відмову первісного позивача [PERSON] в частині позовних вимог. Закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] про визнання заборгованості за кредитними договорами в розмірі 48358,31 грн спільною сумісною власністю з визначенням часток по 1/2 кожному та про стягнення грошової компенсації 24179,16 грн. Представник позивача за первісним позовом адвокат Лисенко С.С. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги за первісним позовом, просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказувала, що відповідач за первісним позовом не заперечує, що під час перебування сторін у шлюбі останні придбали квартиру та автомобіль. Наданими стороною відповідача доказами не спростовується презумпція спільного майна подружжя. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вони працювали, зароблені кошти відкладали на дорогі покупки. Їм допомагали її батьки та мати відповідача. Після весілля вони купили автомобіль «Шкоду Октавію», потім « [PERSON] », потім купили « [PERSON] ». Для цього, вона отримала кредит в «Альфабанку». Потім вони придбали квартиру, на купівлю якої вона давала згоду. В цій квартирі проводили ремонт. Але проживали спочатку у квартирі її вітчима по [ADDRESS] , а потім у її дідуся по [ADDRESS] . Там також робили ремонт, купували меблі на кухню, ліжко у спальню, зробили ремонт балкону. Також вони оплачували навчання відповідача. Її батьки допомагали їм, в т.ч. коштами. Від матері відповідача отримували перекази, які надходили на ім`я колишнього чоловіка та на її ім`я. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні просив у первісному позові відмовити. 70% за проведення їх весілля було оплачено його матер`ю. На подарок від матері купили «Шкоду». Вони працювали разом, вели спільне господарство. Але основну частину їх доходів надавала його матір. З цих же коштів оплачували навчання [PERSON] в автошколі. Потім його мати подарували [PERSON] « [PERSON] ». У 2017 році придбали квартиру. Наголошував на тому, що його колишня дружина офіційно працювала медичною сестрою, мала невеличкий дохід, якого було недостатньо для придбання такого коштовного майна. Все, що вона заробляла йшло на поточні витрати. Батьки дружини матеріально не допомагали. Тому спірне майно було придбано за кошти, які надавала йому мати, яка офіційно працювала в Італії. Квартиру мати купувала для себе, а не могла оформити на себе, оскільки у паспорті не було вклеєно фото. Автомобіль [PERSON] вони придбали для того, щоб працювати за кордоном, перевозити вантажі, обладнання для ремонту. Гроші матері використовували за потребою. Переводи матері витрачалися на потреби сім`ї, а особисто матір надавала на покупку квартири та машини. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Козир Л.М. у судовому засіданні просила відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічну позовну заяву. Вказувала, що під час судового розгляду було доведено, що мати відповідача [PERSON] особисто подарувала своєму сину кошти, за які було придбано квартиру та автомобіль. Свідок [PERSON] підтвердила, що давала в борг в день купівлі квартири 510 тис. грн., взявши у заставу 17 тис. євро. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03.10.2014 року, який розірвано 23.06.2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Шевченківського районного у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис№ 56 (т. 1, а.с. 16; 114). Відповідно до договору купівлі-продаж від 14.09.2017 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв.м, житловою площею 42,8 кв.м, комора площею 3,0 кв.м, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1972 (т. 1, а.с.17-19). Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 21). Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу легковий автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу 07.02.2018 року зареєстрований на [PERSON] (т. 1, а. с. 84). Сторонами не оспорюється факт припинення шлюбних відносин з березня 2020 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що знає [PERSON] тривалий час, а [PERSON] як її чоловіка. Пояснила, що десь з 2017 року кілька років сторони проживали по [ADDRESS] як сім`я. [PERSON] працювала медичною сестрою, [PERSON] вона знає менше, але певний час він разом із її зятем працювали разом. Подружжя мало кілька машин, спочатку була «Шкода», потім якась жіноча та велика машини. Знає, що подружжя поїхало на заробітки. А з березня-квітня 2020 року вона не бачила [PERSON] на цій квартирі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є хрещеною матір`ю її дитиною, знає її з січня 2015 року та підтримує з нею дружні відносини. Спочатку подружжя проживало на квартирі сина вітчима [PERSON] , а потім переселилося на [ADDRESS] до дідуся [PERSON] . Подружжя разом проживало до весни 2020 року, тоді сторони стали проживати окремо. Квартира та машина купувалися на спільні кошти подружжя. [PERSON] працювала в різних компаніях, а [PERSON] міняв роботи, оба їздили на заробітки закордон. Квартиру, яку сторони купили, здавали в оренду. Свідку невідомо, чи достатньо було коштів у подружжя на придбання квартири та автомобіля. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є зведеним братом [PERSON] , пояснив, що подружжя з 2014 року по липень 2017 року проживало у його квартирі по [ADDRESS] . Кошти за цю квартиру не платили, сплачували тільки комунальні платежі. Після 2017 року вони переїхали у квартиру по Г.Сталінграда, а потім купили квартиру біля [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах. Десь перед весіллям він заходив у гості до [PERSON] з [PERSON] . Тоді його мати подарувала сину 15 тис. євро. Це відбувалося на орендованій квартирі. Мати [PERSON] 20 років перебувавала закордоном, постійно сину дарувала кошти, то на відпочинок тощо. І ті кошти, які заробляло подружжя, було недостатньо для придбання квартири та машини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах. У вересні 2014 року, під час перебування разом з [PERSON] у гостях у [PERSON] , коли приїхала мати [PERSON] . Остання подарувала сину кошти у розмірі 15 тис. євро. Він не перераховував кошти, але мати сказала: «На тобі, синку!». Мати [PERSON] постійно йому допомагала коштами. Свідок [PERSON] повідомила, що матір відповідача [PERSON] знає з часу, коли вони працювали на ринку у 90-х роках. Вона займається обміном валюти. Десь восени 2017 року до неї звернулася [PERSON] та її син [PERSON] , щоб вона надала їм у позику 510 тис. грн. У них було 17 тис. євро, а потрібна була велика сума у гривнях. Тому вона їм надала гривні, а вони залишили у неї заставу в евро. Десь через тиждень вони повернули гроші. Надала кошти безкоштовно, оскільки була у дружніх відносинах з матір`ю [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~(далі \~ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За загальним правилом (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, проаналізувавши докази та показання свідків, приходить до висновку, що подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі було придбані квартира за адресою: [ADDRESS] , та легковий автомобіль Toyota, модель Hilux, 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Відповідачем [PERSON] за первісним позовом у судовому засіданні не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, не було доведено належними та допустимими доказами, що вказане майно є його особистою приватною власністю, а саме придбано за грошові кошти, подаровані йому матір`ю. Суд не бере до уваги письмові пояснення [PERSON] (т. 3 , а.с. 41-44) та [PERSON] (т. 3 а.с.27-32), оскільки вказані докази не є належними та допустимими. Надані стороною відповідача за первісним позовом платіжні документи лише підтверджують, що мати [PERSON] [PERSON] надавала матеріальну допомогу молодому подружжю. Водночас, під час судового розгляду не доведені належними та допустимими доказами, що грошові кошти отримані в дар [PERSON] . Показання свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що подружжя не мало достатньо коштів для придбання квартири та автомобіля суд сприймає критично, оскільки ці твердження є їх особистою думкою. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та у відмові у задоволенні зустрічного позову. За положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved