Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

24.10.2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт народження у м. Генічеськ, Херсонської області, Україна, дитини жіночої статі, [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] року його дружина, [PERSON] , [INFO] , у м. Генічеськ, Херсонської області, Україна, народила дитину жіночої статі, [PERSON] . Заявник, [PERSON] , [INFO] , є батьком дитини. Зазначає, що з дружиною вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.12.2014 року виконавчим комітетом Новомаяківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області. Місто Генічеськ та село Магдалинівка, де заявник з родиною проживали всією сім`єю, є тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». При народженні дитині, дружині видавалося медичне свідоцтво про народження дитини, оригінал якого було здано до Сімферопольського відділу ДРАЦС №2 Департаменту Міністерства юстиції Республіки Крим. Документи, що підтверджують факт народження дитини - копія обмінної карти, яка містить відомості з пологового будинку про новонародженого та породіллю, видані ГБЦЗХО Генічеська ЦРЛ та свідоцтво про народження дитини, видане Сімферопольським відділом ДРАЦС №2 Департаменту Міністерства юстиції Республіки Крим, видані на тимчасово окупованій території. Встановлення факту народження дитини необхідно для реєстрації народження дитини відповідно до вимог національного законодавства та отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка. Враховуючи викладене, просить встановити факт народження у м. Генічеськ, Херсонської області, Україна, дитини жіночої статі, [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Ухвалою суду від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, розгляд справи призначено на 25.10.2023 року про що повідомлено сторони. Заявник у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, шо мають юридичне значення. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, письмових доказів. У судовому засіданні із долученої до заяви копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01.11.2014 Цурюпинським РС УДМС України у Херсонській області встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] у с. Первомайське Бериславського району Херсонської області, Україна та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У витязі з реєстру Ювілейної територіальної громади від 03.10.2023 року № 2023/007955804 зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із долученої до заяви копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.01.2015 року Цурюпинським РС УДМС України у Херсонській області, встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] у с. Шаланки, Виноградівського району Київської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З витягу з реєстру Ювілейної територіальної громади від 03.10.2023 року № 2023/007956041 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 16.12.2014 року виконавчим комітетом Новомаяківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] громадянин України та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, 16.12.2014 року уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Новомаяківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області за актовим записом № 38. З медичної документації форма № 113/О, обмінних карт, які містять відомості пологового будинку про породіллю та новонародженого, які видані ГБУЗХО Генічеська ЦРБ, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] народила дитину, пологи термінові, позалікарняні (домашні). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.2023 року, складеного російською мовою та виданого Сімферопольським районним відділом РАГС № 2 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, встановлено що [INFO] в м. Генічеськ, Херсонська область, російська федерація, народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації, а батьком є [PERSON] , [INFO] , громадянин російської федерації. З інформації, зазначеної заявником у заяві вбачається, що [PERSON] з родиною проживали в с. Магдалинівка Чаплинського району Херсонська область, яке, як і місто Генічеськ, де народилася дитина, є тимчасово окупованою територією. Наразі родина є внутрішньо переміщеними особами та тимчасово проживають в [ADDRESS] , у приміщенні КОЦСПРД «Пролісок». Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» місто Генічеськ та с. Магдалинівка Чаплинського району Херсонської області є тимчасово окупованою територією з 24.02.2022 року. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Частинами 1-3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з частиною четвертою статті 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами ч.ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI), державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 2398-VI, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до абз.126 п. 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2022 р. N 506/5), державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. За правилами ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Мати та батько дитини є громадянами України, що підтверджується їх паспортами громадян України та перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 1207-VII примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства російської федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Згідно зі статтями 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Судом при наданні оцінки зазначеного документа як доказу приймається до уваги, що хоча такий документ не є юридично дійсним, але він може підтверджувати, що певна установа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала факт народження певної особи. Європейський суд з прав людини, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), зазначає, що "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Вищезазначені документи, що видані російським медичним закладом та російським органом реєстрації актів цивільного стану, дають підстави для висновку, що такі документи відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дитини саме на тимчасово окупованій території України. Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, враховуючи, що надані заявниками документи на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України є належними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась та враховуючи відсутність можливості в інший спосіб зареєструвати народження дитини, суд приходить до висновку про задоволення зазначеної заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про її народження встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України для реалізації дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України в подальшому. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved