Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~"Вердикт\~Капітал" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3869384. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Мілоан» надав відповідачці кредит в розмірі 5000 грн. строком на 30 днів з 08.06.2021 року, а відповідач (позичальник) зобов`язалася повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в строк до 08.07.2021 року. Однак [PERSON] не виконала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3869384 від 08.06.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, внаслідок чого станом на 07 лютого 2023 року сума заборгованості становить 39875 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 16875 грн., заборгованості за процентами (на момент відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 17500 грн., заборгованість з комісії 500 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 39875 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС». Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] . У судове засідання представник позивача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 08 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3869384 (далі кредитний договір) (а.с. 8-16). Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 5000 грн. строком на 30 днів з 08 червня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом: 1875 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту становить 500 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 08.07.2021 року. Довідка ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію свідчить про те, що [PERSON] , з якою укладений договір №3869384 від 08.06.2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): містить одноразовий ідентифікатор J99061, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 08.06.2021 року та містить номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор (а.с. 21). Факт отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 5000 грн. підтверджено довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про перерахування грошових коштів згідно договору №3869384 (а.с.22) та відповідачкою не заперечується. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, за яким право вимоги за кредитним договором №3869384 від 08.06.2021 року, укладеним з [PERSON] набуло ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 28-41). 09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал»\~та ТОВ "КАМПСІС ФІНАНС" був укладений Договір №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ "КАМПСІС ФІНАНС" перейшли права вимоги за кредитним договором №3869384 від 08.06.2021 року, укладеним з відповідачем [PERSON] (а.с.98-108, 137, 139). 08.05.2023 року між ТОВ "КАМПСІС ФІНАНС" та ТОВ "ДЕБТ ФОРС" був укладений Договір №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ "ДЕБТ ФОРС" перейшли права вимоги за кредитним договором №3869384 від 08.06.2021 року, укладеним з відповідачем [PERSON] (а.с. 119-126, 138, 140). Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідачкою умови кредитного договору не виконувались, в передбачений умовами договору строк кредитні кошти не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 07.02.2023 року відповідачка [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3869384 у розмірі 39875 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 5000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (16.12.2021 року) 16875 грн., заборгованість з комісії 500 грн., нараховані відсотки за період з 16.12.2021 по 07.02.2023 року 17500 грн. (а.с.27). Відповідач факт отримання та не повернення грошових коштів у розмірі 5000 грн. не заперечує, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитний договір був укладений в електронній формі. Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів з 08.06.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.07.2021 року. Відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 08.07.2021 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 08 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» не мали законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №3869384 від 08 червня 2021 року. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 4 ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1875 грн., як передбачено умовами кредитного договору. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає таке. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII Про споживче кредитування (далі - Закон № 1734-VIII). Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на момент укладення Кредитного договору) визначено види та порядок надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач [PERSON] , ознайомившись з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте не зробила цього. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови договору про споживчий кредит визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії несправедливою умовою, натомість відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 30 червня 2021 року справа № 201/10403/19 провадження № 61-263св21. Таким чином суд вважає, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача сума несплаченої комісії в розмірі 500 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №3869384 від 08.06.2021 року у розмірі 7375 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за процентами - 1875 грн. та заборгованість за комісією - 500 грн. Відповідно до частин 1, 3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За подання позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с. 1). У відповідності до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в даному разі становить 18,50%, а відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача 496,54 на відшкодування витрат зі сплати судового збору. Згідно з ч. 1, 2\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги первісним позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» надано копію Договору № 03-01/2023 від 03.01.2023 року про надання правової допомоги, згідно з умовами якого Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором (а.с.69-73). Згідно копії заявки на надання юридичної допомоги № 84 від 05.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 9000,00 грн (а.с.78). Відповідно до платіжної інструкції від 17.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» сплатив Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 44000,00 грн за надання правової допомоги згідно Договору № 03-01/2023 від 03.01.2023 року (а.с. 77). Згідно з витягом з акта № 2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року за договором № 03-01/2023 від 03.01.2023 року витрати на правову допомогу по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] складає 9000,00 грн (а.с. 79). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу. З огляду на п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Дебт Форс» витрати на професійну правничу (правову) допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі\~1665 грн.

Outcome: partial