Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» виплатило відшкодування на підставі Договору добровільного страхування, а тому страхова компанія звернулась до винної особи та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9 056,88 грн. 88 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» судовий збір в сумі 2 684,00 грн. 21.08.2023 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, в прохальні частині позову було зазначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду. Так, у Постанові від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Судовим розглядом встановлено, що 12.06.2020 року між ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № bm76193a0k5, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ). 02.10.2020 року о 16:25 в м. Київ, вул. Хрещатик, 15 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля - [PERSON] ) та автомобіля Toyota RAV 4 (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту № bm76193a0k5 від 12.06.2020 року (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в додатку до протоколу про адміністративне правопорушення (Схема місяця ДТП) та акті огляду, пошкодженого ТЗ з фотододатками). Згідно додатку до протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця дорожньо-транпортної пригоди та постанови Печерського районного суду міста Києва від 25.02.2021 року (справа № 757/47993/20-п), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] пункту 13.3, 2.3.6 ПДР України (ст. 124 КпАП України). Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АRХ2642446 від 19.10.2020 року та умов Договору страхування № bm76193a0k5 від 12.06.2020 року, розмір страхового відшкодування склав 23 565,62 гри. (двадцять три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 62 коп.), які позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО, згідно платіжного доручення № 714539 від 20.10.2020 року. Відповідно до п. 28.13 Договору страхування № bm76193a0k5 від 12.06.2020 року, при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 23 565,62 гри. - 0,00 грн. = 23 565,62 грн. 23 565,62 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ) згідно рахунку №А-004139 від 13.10.2020 року, ремонтної калькуляції від 15.10.2020 року до рахунку та Акту виконаних робіт № ФО-Кл-029906 від 14.11.2020 року. Вартість ремонтних робіт згідно ремонтної калькуляції до рахунку складає - 10 969,32 грн., оскільки у калькуляції вказано тільки вартість матеріалів для проведення відновлювального ремонту (без знижки 10%) та вартість ремонтних робіт (тобто без урахування складових що підлягають заміні, а саме передньої лівої фари бампера). Представник позивача вказує, що зважаючи на викладене вище до АТ «СК «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ») перейшло право вимоги на отримання від винної особи ( [PERSON] ) компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Рorsche (д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.10.2020 року о 16:25 в м. Київ, вул. Хрещатик, 15 . На момент скоєння дорожньо-транпортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( [PERSON] ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Toyota RAV4 4 (д.р.н. [NUMBER] ), була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «СК «УСГ», згідно полісу № ЕР/158886584, що підтверджується схемою місця ДТП та роздруківкою з бази МТСБУ щодо полісу № ЕР/158886584). Полісом № ЕР/158886584 встановлений ліміт відповідальності ПАТ «СК «УСГ» в розмірі 130 000,00 грн. Таким чином, 08.12.2020 року позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № СУ/008714/3. 19.03.2021 року ПАТ «СК «УСГ» було здійснено на користь Позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 14 508,74 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування, компенсованого ПАТ «СК «УСГ», відповідно до умов полісу № ЕР/158886584, розраховувався згідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р № 1074/8395, у відповідності до якої коефіцієнт фізичного зносу застосовується якщо строк експлуатації ТЗ перевищує: 5 років для ТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших ТЗ. Згідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р № 1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу застосовується, якщо строк експлуатації ТЗ перевищує: 5 років для ТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших ТЗ. Також, відповідно до п. 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, значення коефіцієнта фізичного зносу не може перевищувати 0,7, а для складників колісного транспортного засобу зі строком експлуатації понад 12 років, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається рівним 0,7. Рік випуску транспорного засобу Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ) - 2008 рік, отже на момент дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації транпсорного засобу Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ) перевищував 12 років. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 13.10.2020 року, ФОП « [PERSON] » та калькуляції до рахунку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Рorsche (д.р.н. [NUMBER] ) становить 23 565,62 грн. Коефіцієнт фізичного зносу, що було розраховано представником ПАТ «СК «УСГ» відповідно до п. 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів складає -0,70. Отже, ПАТ «СК «УСГ» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу - 0,70 до складових, що підлягають заміні, та сплачено - 14 508,74 грн. За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 9 056,88 грн. (дев`ять тисяч п`ятдесят шість гривень 88 коп.) Так, варто зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначає Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6- 6068св11 від 14 березня 2012 року «у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди ї страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшосч і випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму». Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування». Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки стороною позивача були виконанні всі умови договору перед страхувальником, а тому у страхової компанії наявне обґрунтоване право на відшкодування шкоди з винної особи, а іншого стороною відповідача не було спростовано. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Outcome: approved