Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін та третьої особи: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом (а.с. 41-46), в якому, із врахуванням збільшених позовних вимог (а.с. 59-60), просить: - зобов`язати відповідача [PERSON] за власний рахунок демонтувати вигрібну яму розташовану на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , демонтувати частину паркана і дах господарської будівлі, звільнивши проїзд до її будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] до ширини не менше 4 метрів і зобов`язати відповідача прибрати з дороги будівельне сміття разом із автомобілем марки «УАЗ 3303»; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Своє прізвище та ім`я із « [PERSON] » вона змінила на « [PERSON] ». Вказане будинковолодіння знаходиться на належній їй земельні ділянці, до якої облаштована під`їзна дорога, яка сполучена з центральною дорогою села. Дана під`їзна дорога пролягає через потічок та облаштована містком і ця дорога нанесена на ситуаційний план відведення земельної ділянки під будівництво сараю її батьку, із шириною проїзної частини 4 метри, а також вона намічена на генеральному плані села. По сусідству із нею ( [ADDRESS] ) проживає відповідач [PERSON] , який є власником сусідньої земельної ділянки. Останній на своїй земельній ділянці побудував бетонний паркан, який виходить за межі його земельної ділянки та звужує під`їзну дорогу загального користування, побудував господарську споруду, покрівля якої перешкоджає проїзду вантажному транспорту під`їзною дорогою та влаштував вигрібну яму, з якої витікають нечистоти на під`їзну дорогу. Окрім цього, відповідач розмістив на під`їзній дорозі старі автомобілі та будівельне сміття. Вказані дії відповідача позбавляють її права користуватись заїздом до власного двору. Також відповідач систематично перешкоджає їй у доступі до будинку, оскільки залишає на заїзді свій автомобіль. Вона неодноразово зверталась із скаргами до селищної ради, проте бажаного результату це не дало. Вказані вище дії відповідача створюють їй перешкоди у користуванні дорогою загального користування. Зазначає, що відповідач без дозвільних документів фактично змінив функціональне призначення земельної ділянки загального користування. Бетонна огорожа побудована відповідачем, у тоці звуження дороги, є одночасно стіною вигрібної ями і не відповідає вимогам ДБН. Фактична ширина в точці звуження становить 2,76 метри та 3,06 метри. Таким чином, оскільки огорожа земельної ділянки, вигрібна яма та дах споруди побудованої відповідачем [PERSON] суперечать вимогам ДБН, вважає, що такі мають бути демонтовані ним за його рахунок. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вигодська селищна рада Калуського району Івано - Франківської області подав письмові пояснення (а.с. 51-53), у яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] неодноразово звертались до селищної ради щодо існування перешкод у користуванні спільним заїздом. Селищною радою було утворено комісію, яка неодноразово виїжджала на місце та встановила, що позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] та [PERSON] користуються спільним заїздом до своїх домоволодінь. Комісією було рекомендовано встановити чіткі межі своїх земельних ділянок, оскільки право власності на такі не зареєстровані у встановленому законом порядку, дотримуватись правил добросусідства та не чинити один одному перешкод у користуванні заїздом. Зазначає, що на генеральному плані с. Пшеничник заїзду до домоволодіння позивачки [PERSON] немає. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Комарницький Е.Г. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представниця відповідача [PERSON] адвокатка Кобилинець Т.В. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що стороною позивачки не доведено жодними докази факту порушення відповідачем будь яких вимог чинного законодавства. Всі споруди побудовані ним на його земельній ділянці та жодним чином не перешкоджають позивачці [PERSON] у користуванні їй своїм будинковолодінням із земельною ділянкою. Автомобіль та листи шиферу також знаходяться на його земельній ділянці і жодних перешкод позивачці не чинять. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вигодська селищна рада Калуського району Івано - Франківської області у судове засідання не з`явився, подав клопотання (а.с. 57) про розгляд справи без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 21 лютого 2023 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків такої. Від позивачки [PERSON] 23.02.2023 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 20 березня 2023 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вигодська селищна рада Калуського району Івано - Франківської області надійшли письмові пояснення. 23 березня 2023 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вигодська селищна рада Калуського району Івано - Франківської області подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивачки [PERSON] адвокат Комарницький Е.Г. 24.03.2023 подав заяву про збільшення позовних вимог. 03 квітня 2023 року представник позивачки [PERSON] адвокат Комарницький Е.Г. на електронну пошту суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. 10 квітня 2023 року представник позивачки [PERSON] адвокат Комарницький Е.Г. подав клопотання про призначення земельно - технічної експертизи, яке за його ж клопотанням 19.04.2023 протокольною формою ухвали залишено без розгляду. 19 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.05.2023, 13.06.2023 представник позивачки [PERSON] адвокат Комарницький Е.Г. на електронну пошту суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі та у зв`язку із сімейними обставинами. 08 вересня 2023 року представник позивачки [PERSON] адвокат Комарницький Е.Г. подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення у справі земельно технічної експертизи. 14.09.2023 представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Кобилинець Т.В. подала письмові заперечення щодо задоволення даного клопотання. Ухвалою суду від 14.09.2023 у задоволенні клопотання представника позивачки відмовлено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно із копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 19.03.2007 позивачкою 19.03.2007 було змінено прізвище та ім`я із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с. 22). У зв`язку із впорядкуванням нумерації будинків було змінено номер належноо позивачці [PERSON] 1/2 частки будинку із [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №109 від 26.05.2022 старости Новошинського старостинського округу Вигодської селищної ради Калуського району Івано Франківської області (а.с. 24). Згідно із архівним витягом із рішення 14 сесії 21 скликання Новошинської сільської ради від 26.12.1993 (а.с. 23) позивачці передано у безоплатну приватну власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку, площею 0,20 га та для ведення підсобного господарства, площею 0,25 га. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 77). Останній також користується земельними ділянками: для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га та для ведення підсобного господарства, площею 0,30 га, які були передані у приватну власність його матері (він є спадкоємцем майна останньої), що підтверджується копією архівного витягу із рішення 14 сесії 21 скликання Новошинської сільської ради від 26.12.1993 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 65, 76). Відповідно до плану меж земельної ділянки (а.с. 15) позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є суміжними землекористувачами. Також поряд із земельними ділянками позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] навпроти через дорогу знаходиться земельна ділянка [PERSON] , що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 85-86). Сторона позивачки на підтвердження порушення відповідачем [PERSON] її права на користування спільною під`їзною дорогою надано: - фотокопії на яких зображена власне ця дорога із розміщенням по правій стороні огорожі відповідача, автомобіля та листів шиферу (а.с. 25-33); - копію ситуаційного плану, на якій зображена під`їзна дорога (а.с. 19); - акти від 23.05.2022 та 30.11.2022 складені комісією Вигодської селищної ради (а.с. 14, 13), відповідно до яких, комісією було встановлено, що між домоволодіннями відповідача [PERSON] та [PERSON] проходить спільний заїзд, яким користується і позивачка [PERSON] , який не передбачений у генеральному плані села, а тому їм рекомендовано дотримуватись правил добросусідства, не чинити перешкод один одному та встановити чіткі межі своїх земельних ділянок із закріпленням їх меж межовими знаками. В той же час представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вигодської селищної ради Калуського району Івано - Франківської області надано викопіювання з генерального плану населеного пункту с. Пшеничник (а.с. 54), відповідно до якого, жодної дороги між земельними ділянками позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] немає. Згідно із довідки №44 від 07.03.2023 виданої старостою Новишинського старостинського округу Вигодської селищної ради Калуського району Івано Франківської області Курус Т., за відповідачем [PERSON] не числиться свійські тварини (а.с. 84). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він працює на посаді начальника відділу земельних відносин Вигодської селищної ради. Генеральним планом с. Пшеничник жодної під`їзної дороги до домогосподарства позивачки [PERSON] не передбачено. [PERSON] до будинковолодіння позивачки є зі сторони церкви. За заявою позивачки, комісією селищної ради було здійснено виїзд на місце та зроблено обміри спірної під`їзної дороги. Найвужча частина такої була 3,70 м. Коли сусідом [PERSON] , який проживає навпроти [PERSON] , проводилась приватизація земельної ділянки, було встановлено, що він частково захопив територію проїзної дороги. Однак, це не перешкоджає проїзду машин. Всі об`єкти на земельній ділянці відповідача [PERSON] розташовані згідно із планом забудови. Жодних тварин, відповідно до даних сільської ради, за відповідачем не числиться. Отже, судом встановлено, що між домоволодіннями відповідача [PERSON] та [PERSON] проходить спільний заїзд. Заїзду до домоволодіння позивачки [PERSON] не передбачено генеральним планом села. Сторона позивачки вважає, що відповідач [PERSON] перешкоджає їй у користуванні спільним заїздом, адже побудована ним огорожа виходить за межі його земельної ділянки, чим звужує під`їзну дорогу, побудована ним господарська споруда, покрівля якої перешкоджає проїзду вантажного транспорту під`їзною дорогою, із вигрібної ями витікають нечистоти на під`їзну дорогу та належний відповідачу автомобіль і листи шиферу також перешкоджають їй пересуватись цієї під`їзною дорогою. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із наявністю спору у користуванні під`їзною дорогою. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, взявши до уваги пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Так, як зазначалось вище та встановлено матеріалами справи, спір між позивачкою та відповідачем виник через перешкоджання останнім позивачці [PERSON] у користуванні спільним заїздом до їхніх домоволодінь. Представником позивачки вказано, що відповідач [PERSON] перешкоджає у користуванні спільним заїздом тим, що побудована ним огорожа виходить за межі його земельної ділянки, чим звужує під`їзну дорогу, побудована ним господарська споруда, покрівля якої перешкоджає проїзду вантажного транспорту під`їзною дорогою, із вигрібної ями витікають нечистоти і автомобіль і листи шиферу також чинять їй перешкоди. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно зі ст. 90, 91 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам. Як передбачено п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно з ч. 1 ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Як встановлено ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (ч. 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду громадян (ч. 4 і ч. 5 ст. 319 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивачці [PERSON] належить 1/2 частка будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження своїх позовних вимог в частині перешкоджання відповідачем [PERSON] у користуванні спірною дорогою, сторона позивачки фактично надала лише фотокопії цієї під`їзної дороги. Перевіряючи та оцінюючи доводи позивачки та її представника, суд вважає, що сторона позивачки не довела належними та допустимими доказами, що відповідач порушив санітарні норми та право позивачки на безпечні умови проживання облаштуванням вигрібної ями та право на безперешкодне пересування до будинковолодіння шляхом побудови огорожі та господарської будівлі і розміщенням автомобіля і листів шиферу. При цьому, суд констатує, що оскільки обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про зобов`язання відповідача [PERSON] демонтувати вигрібну яму, частину огорожі та дах господарської будівлі, прибрати автомобіль та листи шиферу, які сторона позивачки називає будівельним сміттям, саме остання мала б довести належними, допустимими та достатніми доказами, як невідповідність вказаних споруд суперечить вимогам нормативно - правових актів у галузі санітарних норм, будівництва та правил добросусідства, так і довести, які саме незручності (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) завдають їй станом на дату звернення з позовом вказані будівлі та інші речі. Також суд не може взяти до уваги обставини на які посилається сторона позивачки, а сам те, що огорожа та дах господарської будівлі відповідача перешкоджає їй заїзду, оскільки жодним належним доказом не підтверджено, що внаслідок їх спорудження відбулось звуження під`їзної дороги. Як і не надано доказів того, що із вигрібної ями відповідача витікають нечистоти. Не містять таких доказів і акти комісій наданих стороною позивачки. Окрім цього, суд звертає увагу, що встановлення факту порушення відповідачем ДБН чи санітарних норм, на які посилається сторона позивачки, вочевидь мають бути підтверджені відповідним спеціалістом або експертом, які володіють спеціальними знаннями в зазначених галузях, проте позивачка та її представник не надали суду висновків експерта про порушення відповідачем [PERSON] . ДБН чи санітарних норм, і хоча представник позивачки заявляв клопотання про призначення земельно технічної експертизи, однак сам від цього клопотання відмовився. Суд звертає увагу, що сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої ним правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені відповідачем у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення його права власності на нерухоме майно (право користування майном), перешкоджають йому у вчиненні конкретних дій щодо майна. При цьому, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідача, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивача, має бути встановлено, чи є дії відповідача винними, а питання про його відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого. Отже, саме позивачка мала б довести, що станом на дату звернення з позовом до суду побудовані відповідачем огорожа та дах господарської будівлі, розміщення автомобіля та листів шиферу, вигрібна яма, хоча б якимось чином впливає на якість повітря, води, землі чи створює їй якісь інші незручності (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), перешкоджає їй у праві пересування, проїзду і це безпосередньо впливає на її житло, приватне або сімейне життя, а такий вплив досягнув певного мінімального рівня. За відсутності вищенаведеного, суд вважає, що доводи позивачки та її представника про порушення відповідачкем санітарних норм чи ДБН не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, відповідач судових витрат не поніс, тому питання стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу не вирішується. На підставі викладеного, ст. 129 Конституції України, ст. 15, 16, 319, 321 ЦК України, ст. 2, 4, 76 81, 89, 264 ЦПК України, ст. 90, 91, 96, 103, 104, 152 ЗК України, та

Outcome: dismissed