Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою у якій зазначає, що після отримання її представником адвокатом Деяком В.Ю. інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо, що її мати [PERSON] уклала договір купівлі-продажу від 01.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М. за реєстр. № 1201, згідно якого відчужила наналежний їй будинок [ADDRESS] та земельну ділянку 0,2364 га, кадастровий номер 2124880300:14:010:0022 свойї внучці [PERSON] . Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу [PERSON] вчинила під впливом обману та помилки. Її мати в дійсності не мала наміру вчиняти договір купівлі-продажу свого будинку та землі на ім`я внучки, коли в цьому будинку проживає вона та її син [PERSON] , і ніколи не хотіла зробити щоб її донька залишилася без права власності в будинку [ADDRESS] . Це зробилося проти її волі. Як сказала їй мати від вчинення договору купівлі-продажу будинку та землі вона не отримала від внучки будь-яких грошових коштів. У даному будинку вона проживає все своє життя. Будували вказаний будинок її батьки. Після розірвання шлюбу її батько переїхав проживати в інше місце, а вони з матір`ю залишилися. Їхній з матір`ю двір рахувався колгоспним, і тому власність у цьому дворі залишилася матері та їй. Тому будинок в цілому був записаний на її матір неправомірно. Окрім того, згідно оспорюваного договору була відчужена також побудована нею літня кухня, яка за документами записана як гараж під літ. В. Позивач вважає що має право на частину домоволодіння за набувальною давністю, оскільки як її мати прописана і проживає в будинку давно, так і вона прописана та проживає з будинку з дня народження, тобто з 1962 року по теперішній час. А тому просить суд визнати за нею право власності на частину будинковолодіння [ADDRESS] за набувальною давністю та визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 1201 від 01.07.206 року, укладеного [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що земельна ділянка на якій побудований спірний будинок була отримана нею як працівницею колгоспу та належала їй, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 57 СК України, на праві особистої приватної власності. Будинок вони будували разом з чоловіком, перебуваючи у шлюбі, отже такий, відповідно до ст. 60 СК України належав їм на праві спільної сумісної власності. У 1980 році шлюб між нею та її чоловіком [PERSON] було розірвано, а оскільки щодо майна у них не було претензій одне до одного, тож поділу спільного майна не було. [INFO] її чоловік помер, внаслідок чого вона стала титульним володільцем будинковолодіння. Заповіту або якогось іншого документу щодо своєї частки у спільній сумісній власності ним не було залишено. Її донька [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у спірному будинку. Постійні сварки, непорозуміння та дорікання, що мали і надалі мають місце між ними змусили її, як власницю шукати шляхи виходу і можливості залагодити конфлікти між ними. Її бесіди та настанови як матері та бабусі не дали дієвого результату. Непорозуміння виникали навіть щодо найменших питань з приводу утримання майна. Підгрунтям для конфліктів ставали навіть питання щодо сплати комунальних послуг. Погіршилася ситуація коли її внучка [PERSON] одружилася, створила власну сім`ю та стала проживати у спірному будинку разом зі своїм чоловіком та дітьми. Тож результатом чого і став укладений між нею та внучкою договір купівлі-продажу будинковолодіння. Наміру позбавити житла чи якимось чином завдати шкоди дочці [PERSON] не мала, не має і на сьогоднішній день, оскільки найважливішою умовою укладення вказаного договору було обов`язкове та безперешкодне проживання доньки та її сина у спірному будинку. Тож на сьогодні її внучка [PERSON] є власницею будинколодіння, і наскільки їй відомо не перешкоджає проживати та вести господарство своїй матері. Зазначила, що аргументи її доньки [PERSON] щодо введення її в оману чи її прохань щодо захисту її порушених прав до суду не мають під собою ніякого правового чи морального підґрунтя. Їхні спільні розмови постійно зводяться до скарг та претензій з її боку. Тож вона не вважає, що права її доньки [PERSON] порушені чи потребують захисту з боку суду. Її донька [PERSON] зареєстрована у спірному будинку, що і дає їй право там проживати, однак не є підставою для визнання за нею права власності на цей будинок або його частину. Договір купівлі-продажу між нею та її внучкою укладений з дотриманням чинного законодавства та не підлягає визнанню недійсним. Вказаний правочин був укладений нею з повним усвідомленням його наслідків та мав на меті залагодження конфліктів між проживаючими в ньому. Тому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Петах Н.М. подала письмові пояснення щодо позову у яких зазначила, що 09.02.2016 року до неї звернулася [PERSON] , яка попросила її виїхати в с. Підгорб для посвідчення договору відчуження або заповіту від її бабки [PERSON] , оскільки така є літньою людиною і сама не має змоги звернутися до нотаріуса. При спілкуванні із [PERSON] вона встановила, що [PERSON] хоче відчужити житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] своїй внучці [PERSON] , але документи на вказане майно ще не оформлені, оскільки не вистачає коштів на їх оформлення. Вона запропонувала оформити заповіт, для якого правовстановлюючі документи не потрібні. Проте [PERSON] була стурбована тим, що заповіт може оскаржити її донька [PERSON] , яка вихованням своєї доньки не займалася, бабуся сама виростила внучку і хоче оформити такий документ, який би не можна було оскаржити. Тому вона запропонувала оформити заповіт з участю свідків, який і було оформлено 09.02.2016 року. У подальшому коли документи на вказаний житловий будинок та земельну ділянку було оформлено, до неї знову звернулися [PERSON] та [PERSON] за посвідченням договору відчуження. На її роз`яснення про те, що можна і не укладати такого договору, тому, що існує заповіт, саме [PERSON] наполягла на тому, щоб підписати договір при її житті, бо вона хвилюється, що її рідна донька [PERSON] поведе себе непорядно і відбере у внучки [PERSON] зазначене майно. Нею навіть було оформлено заяву [PERSON] про те, що вона хоче саме в такій формі оформити договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Представником відповідача [PERSON] -адвокатом Пачута О.М. також подано відзив на позовну заяву у якому вона зазначає, що набуття права власності за набувальною давністю можливе у випадку фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, користування майном як член сім`ї власника, виключає можливість застосування позовної давності. Позивачка знала, що користується частиною будинковолодіння у якого є законний приватний власник, який також ним користується разом з іншими членами сім`ї, і які в ньому постійно проживають. Також у матеріалах справи наявні пояснення продавця будинку [PERSON] та приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М., якими повністю спростовуються доводи позивача про те, що [PERSON] не мала наміру вчиняти договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки і про те, що договір укладено поза її волевиявленням. З огляду на зазначене підстав для визнання недійсним договору купівлі-прродажу будинку і визнання за позивачем права власності на спірне житлове приміщення за набувальною давністю немає, а тому просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити позов, з наведених у такому підстав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пачута О.М. у судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що такий є необґрунтованим та просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з"явилася.\~Відповідно до\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] \~від 25.06.2020\~року [PERSON] ,\~ [INFO] \~,\~померла [INFO] .\~ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М., в судовому засіданні надала пояснення аналогічні її письмовим поясненням щодо позову долученим нею 21.06.2018 року до матеріалів\~справи. Додала, що при укладанні правочину діяла виключно у межах закону. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що живе по сусідству з позивачкою. [PERSON] тривалий час починаючи з 2003 року проживала у іншої доньки в с. Барвінок, а [PERSON] побудувала літню кухню , провела газ , воду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що разом із своєю матір"ю [PERSON] та батьком будували літню кухню. Мама купляла будівельні матеріали і робила ремонт у самому будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що біля 30 років подруги з позивачкою. [PERSON] за свої гроші разом із сином будувала літню кухню та робила в будинку ремонт. Позивачка впустила жити до себе у будинок доньку та зятя, які згодом знущалися над нею. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що живе по сусідству з позивачкою і знає її з 1978 року . Позивачка постійно проживала за цією адресою з дитинства з мамою і татом. Коли вийшла заміж там же і продовжувала проживати. Коли діти стали дорослими , то син продовжував жити поряд із позивачкою, а донька вийшла заміж та пішла жити до чоловіка. Згодом донька одружилася вдруге та через деякий час разом із дітьми та другим чоловіком приїхали жити до матері . Також привезла із собою 6 корів. Донька постійно створювала конфлікти з матір"юі братом. Мама [PERSON] - [PERSON] жила у іншої доньки у с. Барвінок. Позивачка побудувала літню кухню іще до приїзду доньки . Провела за свій кошт електрику і газ. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що живе по сусідству з позивачкою і знає її з 1978 року . В дворі у сусідки завжди чисто і охайно.Позивачка побудувала літню кухню. Донька вийшла заміж , згодом вийшла заміж вдруге і приїхала із сім"єю додому до позивачки. Привезла із собою корів , яких поставила у побудовану матір"ю літню кухню. Донька із позивачкою постійно скандалили. Заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст.\~16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 01.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М., за реєстр № 1202, [PERSON] відчужила [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 2124880300:14:010:0022, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач оспорює вказаний договір з підстав вчинення такого під впливом помилки та обману. Статтею 229\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо\~особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилася щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Віповідно до\~положень ст.\~230\~ЦК України,\~якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман\~має місце,\~якщо сторона\~заперечує наявність\~обставин,\~які можуть\~перешкодити вчиненню\~правочину,\~або якщо\~вона замовчує\~їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. В ході розгляду справи судом досліджено відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] від 19.06.2018 року , яка була стороною оскаржуваного договору продавцем, яка засвідчила, що вона мала бажання укласти договір відчуження належного їй будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] на користь свої внучки, та укладений нею договір купівлі-продажу від 01.07.2016 року, посвідчений приватний нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М. вчинений нею з повним усвідомленням наслідків. Зазначені твердження [PERSON] повністю підтверджуються поясненнями наданими в судовому засіданні третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М., та її письмовими поясненнями наявними у матеріалах справи, яка зазначила, що [PERSON] наполягала на укладенні саме договору купівлі-продажу належного їй житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на користь її внучки [PERSON] , про що нотаріусом також було оформлено заяву [PERSON] , проте, що вона хоче саме в такій формі оформити договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Про наявність волевиявлення [PERSON] на відчуження належного їй житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на користь її внучки [PERSON] , свідчить також заповіт [PERSON] , посвідчений 09.02.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М., згідно з яким [PERSON] іще до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу заповідала вищевказаний, належний їй будинок та земельну ділянку [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України декларується свобода договору, а саме, встановлюється, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду\~на вищенаведене,\~ підстав\~для визнання\~недійсним договору купівлі-продажу від 01.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петах Н.М. за реєстр. № 1201 судом не встановлено. Що стосується тверджень позивача про набуття права власності на частину будинковолодіння [ADDRESS] за набувальною давністю суд виходить з наступного. Відповідно до ст.15\~та ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Можливість пред`явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Із змісту частини 1\~статті 344 ЦК України\~\~вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Виходячи зі змісту положень статей\~335\~і\~344\~ЦК ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.\~\~ Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зазначені правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, і відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~є обов`язковими для суду. Водночас, судом встановлено, що позивач користувалася житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як член сім"ї власника, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. А тому розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що позов є не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed