Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

10 березня 2023 року, згідно поштового конверта, [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 1 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, скасувати відповідний актовий запис №1317, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7425585700:03:000:9596, розташовану за адресою - Чернігівська область, Чернігівський район, Вознесенська сільська рада, таким чином припинити режим спільного сумісного володіння майном з [PERSON] на вище вказану земельну ділянку, та визнати право особистої приватної влансності на земельну ділянку за [PERSON] . Посилається на неможливість збереження сім`ї. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Їх шлюбні відносини фактично припинили своє існування. За таких обставин подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. За період шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме земельна ділянка, проте набувалась у власність земельна ділянка за особисті кошти позивача. Позивачу не принципово було на кого зареєстровано майно, так як вони перебували у шлюбі. Враховуючи, що набута відповідачем під час шлюбу земельна ділянка являється об`єктом спільної власності подружжя, але ділянка абута у власність відповідачем за її особисті кошти, вважає, що правові підстави для здійснення поділу майна із відступленням рівності часток. 10\~квітня 2023\~року згідно\~ухвали Деснянськогорайонного суду міста Чернігова від 16 березня 2023 року справа надійшла до Чернігівського районного суду Чернігівської області для розгляду за територіальною підсудністю. Ухвалою суду від 11\~квітня 2023\~року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відзив на позов не надходив. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Кулініч К.В. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, котрий зареєстрований 1 серпня 2015 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що 1 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 1317. (а.с.12) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.14) Відповідно до приписів\~ст.37\~СК України шлюб є правозгідним. Згідно положень\~ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України\~проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сімейні відносини сторони фактично припинили і відновлювати шлюбні стосунки позивачка категорично не має наміру та наполягає на розлученні. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідач позов визнав і в частині вимог про розірвання шлюбу суд приймає визнання відповідачем позову, тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Разом з тим, у позові зазначена вимога про скасування актового запису № 1317 про шлюб від 1 серпня 2015 року, котра задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством не передбачено після розірвання судом шлюбу скасування актового запису. Суд роз`яснює, що відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Щодо позовної вимоги про поділ майна подружжя суд зазначає наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстровано в реєстрі за № 1510, [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7425585700:03:000:9596, площею 0,1000 га, у межах згідно з планом, розташовану за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, Вознесенська сільська рада. (а.с15-16) Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 167081717, земельна ділянка з кадастровим номером 7425585700:03:000:9596, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, розташовану за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, Вознесенська сільська рада належить на праві приватної власності [PERSON] . (а.с. 17) Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Хоча у позові позивачка посилається на норми ст.60 та ст.70 СК України і мотивує позов як поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної власності, із відступленням рівності часток, але разом з тим просить визнати право її особистої приватної влансності на земельну ділянку, що передбачено ст.57 СК України. У судовому засіданні представник позивачки зазначила, що спірна земельна ділянка була придбана відповідачем у шлюбі за особисті кошти позивачки, котрі їй надали її батьки. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка набута відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, презумпція спільного майна подружжя не спростована. Доводи позову про те, що спірна земельна ділянка придбана відповідачем виключно за особисті кошти позивачки, не підтверджені жодним доказом. Згідно з чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що згідно норм ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини може бути, зокрема, майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Спірна ж земельна ділянка у шлюбі придбана відповідачем, а не позивачкою, що виключає у даному випадку визнання земельної ділянки особистою приватною власністю позивачки. Відповідач у своїй письмовій заяві визнав позов. Разом з тим, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) міститься висновок, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні». Не зважаючи на те, що суд не ухвалював у судовому засіданні про відмову у прийнятті заяви відповідача про визнання позову в частині вимог щодо поділу майна, разом з тим, враховуючи наведене вище, судом встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить встановленим у справі обставинам та вимогам закону, і таке визнання позову може порушити права третіх осіб, а покладення в основу рішення лише факту визнання позову відповідачем є неприпустимим, тому суд не може прийняти таке визнання позову відповідачем у цій частині вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню позов в частині вимог про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7425585700:03:000:9596, розташовану за адресою - Чернігівська область, Чернігівський район, Вознесенська сільська рада, таким чином припинення режиму спільного сумісного володіння майном з [PERSON] на земельну ділянку, та визнання права особистої приватної влансності на земельну ділянку за [PERSON] .

Outcome: partial