Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

25.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 29.06.2022 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Леденьовим І.С. зареєстрований в реєстрі №2478. Відповідно п. 1 Договору Позики Позикодавець передав, а Позичальник прийняв\~у власність грошові кошти в сумі 756 840 (сімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, що є еквівалентом суми 21 200 (двадцять одна тисяча двісті) доларів США 00 центів за курсом продажу долара США в АТ КБ «Приватбанк» на дату укладання цього договору (1 долар = 35,70 грн.). За умовами пункту 1 Договору позики Позичальник своїм підписом під цим договором засвідчив факт отримання суми позики. Пунктом 3 Договору позики передбачено, що повернення позики здійснюватиметься частинами у такі строки та розміри: - по 29.07.2022 року - еквівалент 600 доларів США у гривнях; - по 29.08.2022 року - еквівалент 20 600 доларів США у гривнях. Згідно з пунктом 5 Договору позики при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.2. Договору позики, Позичальник сплачує пеню у розмірі 5 (п`ять) процентів від загальної суми боргу за кожний день прострочки сплати боргу. Позивач зазначає, що Відповідач не виконує свої зобов`язання за Договором позики, а саме Відповідач не повернув позику у передбачені пунктом 2.2. Договору позики строки та до моменту пред`явлення цього позову. Позичальник мав повернути всю суму позики до 29.08.2022 року. Позивач розраховує пеню за період прострочення, починаючи з 30.08.2022 року. Вказує, що загальний розмір заборгованості за Договором позики становить 1\~783\~084, 94 грн, з яких: основна сума боргу - 775 254,32 грн; сума неустойки - 1 007 084,94 грн. Крім того, позивач посилається на ту обставину, що Пунктом 12 Договору позики передбачено, що Позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка надала письмову згоду дружини на укладення договору позики Позичальником, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 28.06.2022 року за реєстровим № 618. А тому, на думку позивача вказана заборгованість згідно з Договором позики підлягає солідарному стягненню з Позичальника та [PERSON] на користь Позивача. На підставі викладеного, просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] борг розмірі 1 783 084,94 грн. стягнути з [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги. Цього ж дня на адресу суду представник Позивача-адвокат Гамей В.В. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив у якості забезпечення позову [PERSON] постановити ухвалу про накладення арешту на належне [PERSON] та [PERSON] майно. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у справі відмовлено. 02.11.2022 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Гамея В.В. надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив у якості забезпечення позову [PERSON] постановити ухвалу про накладення арешту на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2022 року заяву задоволено. Накладено арешт на кв. [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 23.01.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за відсутності Позивача та його представника,\~позовні вимоги\~підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. 14.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача-адвоката Крекіна М.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши 756\~840, 00 грн суми основного боргу, у решті позовних вимог відмовити. Відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, не приймається судом з огляду на порушення строків його подання, встановлених ухвалою суду від 23.01.2023 року, та відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки представник відповідача ніяким чином не обґрунтував пропущення строку на подання відзиву. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 27.02.2023 року надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, а відтак був обізнаний про наявність вказаної цивільної справи в провадженні суду. Разом з тим, відзив на позовну заяву представником відповідача подано через шість місяців з моменту відкриття провадження у справі. За таких обставин, суд вважає, що відповідач пропустив строк подання відзиву без поважних причин та не приймає відзив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29.06.2022 року між [PERSON] ( далі- Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Леденьовим І.С. зареєстрований в реєстрі №2478. Відповідно п. 1 Договору Позики Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 756 840 (сімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, що є еквівалентом суми 21 200 (двадцять одна тисяча двісті) доларів США 00 центів за курсом продажу долара США в АТ КБ «Приватбанк» на дату укладання цього договору (1 долар = 35,70 грн.). За умовами пункту 1 Договору позики Позичальник своїм підписом під цим договором підтвердив факт отримання від Позикодавця грошових коштів у сумі 756\~840,00 грн. Відповідно до п.2.2 Договору Сторони домовились, що зазначену вище суму коштів Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві в строк до 29 серпня 2022 року включно. Пунктом 3 Договору позики передбачено, що повернення позики здійснюватиметься частинами у такі строки та розміри: - по 29.07.2022 року - еквівалент 600 доларів США у гривнях; - по 29.08.2022 року - еквівалент 20 600 доларів США у гривнях. Згідно з пунктом 5 Договору позики при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.2. Договору позики, Позичальник сплачує пеню у розмірі 5 (п`ять) процентів від загальної суми боргу за кожний день прострочки сплати боргу. Пунктом 12 Договору позики передбачено, що Позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка надала письмову згоду дружини на укладення договору позики Позичальником, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 28.06.2022 року за реєстровим N618. Відповідно до копії заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 28.06.2022 року та зареєстрованої в реєстрі за № 618, [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на передачу в заставу будь-якого придбаного ними у спільному зареєстрованому шлюбі рухомого мацна та укладення кредитних договорів, договорів позики та договорів застави транспортних засобів на умовах на його розсуд, при цьому заявила, що такі правочини відповідають інтересам їхньої сім`ї. Позикодавцем зазначено, що Позичальник частково виконав свої зобов`язання за Договором позики і повернув Позикодавцю частину суми позики в розмірі 840\~доларів США. Разом з тим, Відповідач не виконує свої зобов`язання за Договором позики, а саме Відповідач не повернув позику у передбачені пунктом 2.2. Договору позики строки та до моменту пред`явлення цього позову. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень статей 525,526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Судом встановлено, що станом на 25.10.2022 року (дата подачі позовної заяви) неповернута сума позики становила 21 200 доларів США. Відповідно до перерахунку у гривні, зробленого позивачем, на момент подачі позову до суду основна сума боргу становить 775\~254, 32 грн. Таким чином, суд погоджується з розрахунком Позивача щодо суми основного боргу та вважає, що стягненню підлягають грошові кошти у розмірі 775\~254, 32 грн відповідно до умов Договору. Пунктом 12 Договору позики передбачено, що Позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка надала письмову згоду дружини на укладення договору позики Позичальником, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 28.06.2022 року за реєстровим № 618. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного від 30.06.2020 року у справі №638/1823 1 /15-ц відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, с їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлена договором або законом.\~Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спілішої сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваленої причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що колена річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом\~сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Вазам із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Так, матеріали справи містять нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 28.06.2022 року заяву, зареєстровану за № 618 [PERSON] , в якій вона дала згоду своєму чоловікові [PERSON] на передачу в заставу будь-якого придбаного ними у спільному зареєстрованому шлюбі рухомого майна та укладення кредитних договорів, договорів позики та договорів застави транспортних засобів на умовах на його розсуд. Водночас заявила, що такі правочини відповідають інтересам їхньої сім`ї та погодилась з тим, щоб умови договорів визначалися її чоловіком самостійно. Таким чином, суд вважає, що вказана заборгованість відповідно до умов Договору підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . Отже, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно основний борг за Договором позики у розмірі 775 254, 32 грн. Щодо стягнення пені за договором позики, суд зазначає таке. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню за період з 30.08.2022 року по 18.10.2022 року у розмірі 1\~007\~084, 94 грн. Відповідно до п. 5 Договору позики при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.2. Договору позики, Позичальник сплачує пеню у розмірі 5 (п`ять) процентів від загальної суми боргу за кожний день прострочки сплати боргу. Водночас, Законом України від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на вимоги вказаного Закону, відповідача звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення позики, починаючи з 24.02.2022 року. А відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів неустойки у розмірі 1\~007\~084, 94 грн не підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12\~405,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 43%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5\~334,15 грн. Щодо заяви позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат на правничу допомогу, в розмірі 215\~066,12 гривень, суд дійшов такого висновку. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». За положеннями\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано письмові докази: копію договору про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2022 року (далі - Догорір) та копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2022 року (далі - Додаток). Пунктами 1.1-1.3 Договору передбачено повноваження адвоката при наданні правової допомоги клієнту. Згідно п. 4.2 Договору сторони домовились, що гонорар адвоката при виконанні робіт, наведених у п.п. 1.1-1.3 цього договору вказано у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною Договору. Разом з тим, пунктом 1.1 Додатку передбачено, що сторони домовились, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги згідно цього Договору складається з наступних частин, залежно від виконаної адвокатом роботи та наданих послуг: -підготовка адвокатських запитів щодо збору доказів для виконання доручення згідно цього Договору - 1 500,00 грн за один адвокатський запит; -підготовка позовної заяви, додатків до неї та подання її до суду 5 000,00 грн; -підготовка заяви про забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача/боржника та/або заборони проведення реєстраційних дій щодо цього майна та подання її до суду 3000,00 грн; -підготовка заяви про забезпечення доказів та подання її до суду 2 000,00 грн - за один документ; -підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, додатків до нього, надсилання його копії сторонам та іншим учасникам справи та подання до суду 3000,00 грн за один документ; -підготовка письмових пояснень щодо окремих питань 1500,00 грн за один документ; -підготовка клопотань, заяв тощо від 500,00 грн за один документ; -участь у судовому засіданні (у суді будь-якої інстанції) 2 500,00 грн за одне засідання; -підготовка апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та подання їх до суду 3500,00 грн; -підготовка касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу та подання їх до суду 3500,00 грн. Водночас, вказаним Додатком не визначено переліку послуг, які були надані адвокатом позивачу [PERSON] , та погоджені останнім, а фактично наведено орієнтовний перелік послуг адвоката клієнту у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, із зазначенням в п. 1.1 Додатку умови «залежно від виконаної роботи адвокатом та наданих послуг». Крім того п.1.4 Додатку передбачено, що розмір гонорару адвоката визначається обсягом фактично наданих ним послуг та вартістю виконаних робіт, вказаних у п.п. 1.1,1.2 цього додатку, а також додаткових угодах цього договору. Згідно п. 1.5 Додатку клієнт має сплатити адвокату гонорар протягом п`яти днів з моменту отримання від адвоката звіту про виконання доручення. Отже, зі змісту договору про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2022 року та Додатку до нього вбачається, що обсяг виконаної роботи та наданих послуг адвоката повинен бути погодженим з клієнтом [PERSON] . Разом з тим, матеріали справи не містять детального опису\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,акту чи звіту виконаних робіт за Договором, погоджених адвокатом з позивачем. Враховуючи, що представник позивача не надав суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Outcome: partial