Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

15 травня 2023 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ), звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] (далі- Відповідач, [PERSON] ), треті особи Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що з 25 вересня 2015 року до 01 жовтня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Вказала, що від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , який з народження проживає разом із позивачем. Зазначила, що починаючи з 06 березня 2017 року відповідач проживає окремо від неї та дитини, жодного з покладених на нього законом обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться його розвитком, відповідач не спілкується з дитиною. Вказала, що рішенням суду з 17 серпня 2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти, однак з серпня 2018 року [PERSON] аліменти жодного разу не сплатив, і станом на березень 2023 року загальна сума заборгованості по аліментам складає 171 936,75 гривень. Вказала, що відповідач більше п`яти років жодним чином не спілкується з сином, жодного інтересу до життя, навчання та утримання сина не проявляє, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зазначила, що вона самостійно виховує дитину, створює сину належні умови виховання, та розвитку дитини, забезпечує сина матеріально. У зв`язку з тим, що батько не виконує покладені на нього батьківські обов`язки позивач вимушена звернутись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 26 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 04 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 02 жовтня 2023 року. Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року розгляд справи по суті відкладено на 23 жовтня 2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача, якого було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, просила розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем не поданий, у зв`язку з чим, зі згоди позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Бондуровська М.В., подала до суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, просила ухвали рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради подав до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 05 листопада 2019 року (а.с. 10,12). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 травня 2016 року (а.с.11). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року, що набрало законної сили 30 січня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто: аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17 серпня 2017 року; на користь та утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно до досягнення сином [PERSON] [INFO] , трьох років, починаючи стягнення з 17.08.2017 до 06.05.2019, включно (а.с. 13-14). Відповідно до розрахунку заборгованості за сплати аліментів у [PERSON] у період з березня 2018 року по березень 2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої складає 171 936,75 гривень (а.с. 17-18). Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача [PERSON] є: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України (а.с.8). Місце проживання відповідача [PERSON] з 22 червня 2010 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Центру адміністративних послуг «Віза» виконавчого комітету Криворізької міської ради (а.с.23). Відповідно до довідки комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №116 КМР встановлено, що [PERSON] , [INFO] відвідує вказаний заклад з 20.08.2018. Протягом цього часу батько дитини участі у вихованні не брав, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.15). Згідно психолого-педагогічної характеристики директора комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №116 КМР встановлено, що [PERSON] [INFO] , відвідує вказаний садок, проживає за адресою: [ADDRESS] в неповній сім`ї. Активну участь в житті дитини та садочка приймала бабуся, дідусь та мама. Наразі дитина проживає з мамою та бабусею. [PERSON] має позитивну характеристику (а.с.16). Відповідно до наданого до суду 25.09.2023 висновку виконкому Покровської районної в місті ради, затвердженого рішенням виконкому районної в місті ради 20.09.2023 за №573, зазначено, що відповідно до інформації ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає протягом декількох років, місцезнаходження останнього не встановлено, охарактеризувати не надалося можливим. [PERSON] на обліку в УПСЗН не перебуває, та не отримує державні соціальні виплати, на обліку в ПФ України не перебуває. Відповідно до інформації КМЦСС спеціалістами центру був здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS] , двері ніхто не відчинив, на залишені виклики ніхто не відреагував, сім`я [PERSON] не є отримувачем соціальних послуг КМЦСС. Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради неодноразово був здійснений виїзд за адресою проживання [PERSON] : [ADDRESS] , з метою з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , на залишені виклики [PERSON] не відреагував, до служби у справах дітей не з`являвся. Вказано, що у зв`язку з тим, що [PERSON] не було опитано щодо з`ясування його думки про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , не складено акт обстеження умов проживання, відсутній відповідач та недостатня кількість документів, які б підтверджували винну поведінку батька стосовно його сина, у органу опіки та піклування відсутня можливість надання об`єктивного висновку щодо позбавлення батьківських прав, тому виконком Покровської районної в місті ради, як орган опіки та піклування не має достатніх законних підстав і доказів для визначення доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 70-71). Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд вважає, що надано достатньо доказів, та є обґрунтовано доведеним факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , отже суд вважає такими, що відповідають дійсності та не спростовані стороною відповідача посилання позивача на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи насамперед права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved