Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач в особі директора Герасимова Д.Г. зазначив, що 29.10.2022 року о 17:32 год. в м. Дніпро на перехресті проспекту Свободи та вул. П. Мирного, відповідач по справі керуючи транспортним засобом «MAN 19 400» д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом, при зміні напряму руху, не переконався, що це буде безпечно, не обрав безпечний інтервал та скоїв наїзд на електроопору. Внаслідок ДТП була пошкоджена шафа дорожнього контролера разом з блоками та електричним кабелем, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2023 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначений світлофорний об`єкт було пошкоджено та нанесено матеріальні збитки позивачу, на балансі якого знаходиться вказаний світлофорний об`єкт. Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2023 року, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження в ДТП світлофорного об`єкта за адресою: м. Дніпро на перехресті проспекту Свободи та вул. П. Мирного, склала 160 190,63 грн. 07.12.2022 року позивач звернувся до АТ «Страхова компанія «ІНГО» із заявою про страхове відшкодування. 15.02.2023 року позивачу було відшкодовано понесені матеріальні збитки у розмірі 127 566,38 грн. понесених матеріальних збитків та 3 200 грн. франшизи, передбачених полісом № 210174243. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача залишок матеріального збитку з розмірі 29 424,25 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Представник позивача направив до суду надав суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулися до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», крім того, виклик до суду відповідача було здійснено шляхом розміщення 26.09.2023 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 26.09.2023 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29.10.2022 року о 17:32 год. в м. Дніпро на перехресті проспекту Свободи та вул. П. Мирного, відповідач по справі керуючи транспортним засобом «MAN 19 400» д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом, при зміні напряму руху, не переконався, що це буде безпечно, не обрав безпечний інтервал та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого належний КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР світлофорний об`єкт був пошкоджений. Відомості про наявність у [PERSON] на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів матеріали справи не містять. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2023 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, факт завдання шкоди світлофорному об`єкту, встановленому на ділянці місцевості, де мала місце ДТП, з вини саме [PERSON] встановлений судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає. Обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди суд не оцінює, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, а не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності. Законом України\~«Про автомобільні\~дороги» встановлений обов`язок органів місцевого самоврядування утримувати автомобільні дороги в належному стані. Так, у ч. 1 ст.\~16\~Закону України\~«Про автомобільні\~дороги» встановлено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Відповідно до ст.18\~Закону України\~«Про автомобільні\~дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається. Згідно із п.\~8.1.\~ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до Правил утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вулично-дорожньої мережі населених пунктів, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 296 від 08.11.2017р., до технічних засобів регулювання дорожнього руху належать дорожні світлофори, світлова сигналізація, табло зворотного відліку, дорожні знаки, огородження, дорожня розмітка, напрямні стовпчики, пристрої примусового зменшення швидкості, периферійне обладнання (контролери, засоби обробки і передачі інформації, засоби диспетчерського зв`язку). Таким чином, світлофорні об`єкти, будучи технічними засобами організації дорожнього руху, перебувають в комунальній власності міста. Під час розгляду справи судом встановлено, що світлофорний об`єкт на перехресті проспекту Свободи та вул. П. Мирного в м. Дніпрі значиться на балансовому обліку КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, тобто зазначений технічний засіб регулювання дорожнього руху є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра, що підтверджується довідкою про наявність на балансі світлофорного об`єкту від 07.12.2022 року № 07/12 (а.с. 10). Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як вбачається із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Для визначення завданої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження в ДТП світлофорного об`єкту позивачем був складений дефектний акт від 29.10.2022 року на ремонт після ДТП (а.с. 11). На підставі зазначеного дефектного акту від 29.10.2022 року було виконано будівельні роботи по ремонту зазначеного світлофорного об`єкту та складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2022 року, акт № 1/0311 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2022 року та акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт (а.с. 14, 15-18, 19). Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2022 року, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження в ДТП світлофорного об`єкта за адресою: м. Дніпро, на перехресті проспекту Свободи та вул. П. Мирного, склала 160\~190,63 грн. (а.с. 14). Позивач звернувся до АТ «Страхова компанія «ІНГО» із заявою про страхове відшкодування та 15.02.2023 року позивачу було відшкодовано 127\~566,38 грн. понесених матеріальних збитків, що підтверджується платіжною інструкцією № 3351 від 15.02.2023 року (а.с. 20) та 3\~200 грн. виплата франшизи за полісом № 210174243, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.03.2023 року (а.с. 21). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оскільки матеріальна шкода, спричинена позивачу, була відшкодована не в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 29\~424,25 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: approved