Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

15.09.2023 позивач подала до Обухівського районного суду Київської області позовну заяву до Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій просить зняти заборону на все належне їй майно, яку накладено згідно запису про заборону відчуження майна з реєстраційним №1695760, зареєстрованого 18.02.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа 10/2-1390, 24.03.1995 року СУ ГУ МВС України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на її майно, а саме "невизначене майно, все майно" в реєстрі права власності на нерухоме майно міститься обтяження, а саме арешт нерухомого майна, який накладено Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа 10/2-1390, 24.03.1995 року СУ ГУ МВС України, що не дає їй змоги оформити свої спадкові права. Вказує, що обставина з якої було накладено заборону на майно відпала, у зв`язку з тим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. З огляду на викладені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2023 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити і розглядати справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала лист, в якому просить слухати справу у відсутність їх представника, проти задоволення позов заперечують, оскільки нотаріус не може бути відповідачем по даній категорії справ. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на не визначене майно, все майно [PERSON] , є обтяження, накладено арешт, за реєстраційним номером 1695760 від 18.02.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа 10/2-1390, 24.03.1995 року СУ ГУ МВС України (а.с.7). Позивач у позовній заяві зазначає, 12.03.2018 року процесуальним керівником місцевої прокуратури №1 кримінальне провадження № 12012110010002557 закрито на підставі п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, однак рішення про зняття арешту з майна [PERSON] не приймалися. Відповідно до копію листа Київської місцевої прокуратури № 1 від 29.07.2019 року, зазначено що в межах кримінального провадження № 12012110010002557 від 31.12.2012 року процесуальні рішення щодо арешту нерухомого майна [PERSON] не приймались. Крім того повідомлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяжень на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 6917062, не накладено. (а.с.9). Відповідно до копії заповіту від 10.01.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Дідківською Ю.В., [PERSON] , заповіла все майно [PERSON] . (а.с.5). Відповідно до листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 07.07.2023 року зазначено, що відсутня підстава для зняття обтяження, тому зняти обтяження немає можливості та запропоновано позивачу звернутись з даною заявою до суду. (а.с.12). Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що обставина, яка слугувала причиною накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] відпала і що наявність такої заборони призводить до порушення її права оформити спадкове майно та вільно користуватись, розпоряджатись майном. Даний спір належить розглядати даному суду, так як згідно ч. 2\~ст. 30 ЦПК України\~позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації його права володіння користування та розпорядження належним йому майном. Як видно із матеріалів справи, а саме з інформації яка міститься у даному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів невизначеного майна, всього майна, яке належить [PERSON] містить обтяження, яке виникло 18.02.2005 і існує до сьогоднішнього дня. Разом з тим, судовим розглядом не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження майна [PERSON] на підставі листа 10/2-1390, 24.03.1995 року СУ ГУ МВС України є надмірним втручанням у її право власності, в наслідок чого вона позбавлена змоги оформити свої спадкові права на частині будинку та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд. Причому суд вважає, що з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання (18 років), наявність доказів відсутності у позивачки будь-яких зобов`язань, існування обтяження на майно позивачки не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд може скасувати рішення державного реєстратора зокрема і щодо обтяження, тоді як поняття «зняття заборони» вжито в законі (ст. 31-2) як повноваження нотаріуса відповідно до\~Закону України «Про нотаріат». Згідно з\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, суд вважає за необхідне скасувати обтяження на нерухоме майно, яке міститься у відповідному записі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання дій протиправними, оскільки такий спосіб захисту прав не є ефективним та не поновить порушене право позивача. Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов до переконання, що даний позов є підставний, обґрунтованим та спрямований на реальний захист прав та інтересів позивачки, а тому підлягає до задоволення повністю.

Outcome: partial