Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] . Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну та моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 40 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 27.03.2023 о 15.30 в [ADDRESS] відповідач [PERSON] здійснювала вигул своїх собак породи «Пітбуль» та бійцівської породи «Бультер`єр», при цьому допустила порушення правила вигулу собак, а саме під час вигулу одна собака накинулась на позивача, в результаті чого вона отримана тілесні пошкодження середньої тяжкості. Відповідно до довідки з травмпункту КНЛ «КМКЛ №8» від 27.03.2023 позивач отримала численні вкушені рвані рани від точкових до лінійних обох нижніх кінцівок. 02.06.2023 постановою Оболонського районного суду міста Києва відповідача було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП. Окрім того, 14.06.2023 Оболонським УП ГУ НП у м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023105050000699 за заявою позивача про вчинення злочину. За твердженням позивача внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано матеріальної шкоди, оскільки у зв`язку з отриманими травмами вона була вимушена проходити тривалий курс лікування. Позивач оцінює матеріальну шкоду в 10 000,00 грн, що включає в себе: витрати на ліки, витрати, пов`язані з проведенням медичних досліджень, витрати з медичного обслуговування, консультації та огляд лікарями. Окрім того, були пошкоджені особисті речі, в яких позивач була вдягнена в момент нападу собаки. Окрім матеріальних збитків позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки було порушено звичний життєвий уклад, позивач була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення стану, що існував до порушення її прав, не могла довгий час пересуватися та відвідувати звичні для неї місця, відчувала дискомфорт при спілкуванні з людьми, а також була змушена відмінити поїздку за кордон. Зважаючи на те, що були пошкоджені нижні кінцівки, позивач зазнала моральної травми, мала великі труднощі із задоволенням своїх нагальних потреб. Моральну шкоду позивач оцінює в 30 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 22.08.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Мазура М.В. надійшов відзив на позовну заяву. Просить суд залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] з огляду на таке. Позивач зазначає у позові про події, котрі нібито мали місце 27.03.2023, струджуючи, що відповідач нібито порушила Правила вигулу собак, аргументуючи це постановою Оболонського районного суду міста Києва від 02.06.2023 у справі №756/6236/23. Однак, у Київському апеляційному суді переглядалась вказана постанова суду та за результатами перегляду було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Таким чином, відповідно до ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Щодо довідки з травмпункту КНП «КМКЛ» №8 від 27.03.2023, то з інформації, зазначеної у довідці не є можливим встановити, внаслідок яких подій, в який проміжок часу, внаслідок укусів якої саме тварини були отримані рвані рани позивачем. Позивач посилається на відомості, внесені в ЄРДР, однак, інформації, хто саме в даному кримінальному провадженні є підозрюваним, витяг не містить. Окрім того, жодних розрахунків розміру матеріальної шкоди позивачем не було надано до суду. Всі твердження, зазначені у позовній заяві, є загальними та абстрактними. На переконання відповідача дане звернення позивача до суду із позовом є способом додаткового збагачення, а не компенсацією неіснуючої матеріальної шкоди. Окрім того, відповідачу не зрозуміло з чого саме складається моральна шкоди, про яку йде мова у позовній заяві. Позивачем не надано до суду жодних належних чи допустимих доказів, які б підтверджували завдання їй моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступні фактичні обставини. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 02.06.2023 у справі №756/6236/23 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КпАП України, та застосувано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією тварини - собаки, породи «бультер`єр». З описової та мотивувальної частини зазначеної постанови вбачається, що 27 березня 2023 року, близько 16 год., [PERSON] за адресою: [ADDRESS] допустила порушення правил вигулу собак, а саме під час вигулу собаки, породи «бультер`єр», остання покусала [PERSON] , що заподіяло шкоди її здоров`ю. Враховуючи те, що [PERSON] здійснила вигул собаки, порода якої внесена до Переліку небезпечних порід собак, з порушенням Правил утримання собак і котів, що виразилося в тому, що собака породи «бультер`єр» під час вигулу покусала [PERSON] , що спричинило заподіяння шкоди майну та здоров`ю людини, суд вважає доцільним кваліфікувати дії [PERSON] саме за ч. 3 ст. 154 КпАП України (порушення правил утримання собак і котів, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну). Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2023 у справі №756/6236/23 Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року, якою [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП. та накладено стягнення скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31.05.2023 у справі 756/6178/23 постановлено зобов`язати слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, якому на розгляд надійшли заяви [PERSON] №12253 від 06.04.2023, №Р1091 від 10.04.2023 про вчинення кримінального правопорушення, невідкладно зареєструвати відомості, які містяться в цих заявах до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.06.2023 вбачається, що до ЄРДР внесено відомості (номер кримінального провадження 12023105050000699). Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві надійшла ухвала Оболонського районного суду м. Києва №756/6178/23 від 31.05.2023 щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 06.04.2023 про вчинення кримінального правопорушення, а саме: невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження, чим завдала фізичного болю [PERSON] (ЖЄО 22032 від 13.06.2023). Відповідно до довідки травмпункту КНП «КМКЛ №8» від 27.03.2023 [PERSON] 27.03.2023 о 16 год. 30 хв. отримала вуличну травму, а саме численні вкушені рвані рани від точкових до лінійних обох нижніх кінцівок. Як убачається з листа старшого дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Стрілець Ганни від 28.08.2023, який адресовано прокурору Оболонської окружної прокуратури м. Києві Юрловій О.О., у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023105050000699 було проведено судово-медичну експертизу, за висновком якої встановлено, що ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] відноситься до середніх тілесних ушкоджень, що підпадає під ознаки ст. 122 КК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КК України кримінальна відповідальність у виді виправних робіт на строк до двох років або у виді обмеження волі на строк до трьох років, або у виді позбавлення волі на строк до трьох років настає за Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд, констатує, що станом на день розгляду справи по суті, відсутні відомості про те, що існує вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, які б підтверджували вину відповідача [PERSON] у спричиненні позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 вказаної Постанови). Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема, позивачу надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивачка повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак позивачем, всупереч вимогам ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] винна у спричиненні їй тілесних ушкоджень, у вигляді укусів собаки. Отже, позивачем не доведено спричинення шкоди саме винними діями відповідача, у справі відсутні належні та достовірні докази на підтвердження причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу, та діями відповідача. Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення саме з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю в її діях вини у спричиненні позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень. Інші доводи та заперечення сторін не впливають на висновок суду, а тому немає необхідності в наданні їм оцінки судом, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Поряд з цим, суд, роз`яснює, що позивач не позбавлена можливості пред`явити цивільний позов в межах кримінального провадження №12023105050000699 від 13.06.2023, яке перебуває у провадженні Оболонського УП ГУ НП у м. Києві.

Outcome: dismissed