Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Адвокат Струць Тетяна Ігорівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 13.05.2016 між сторонами був зареєстрований шлюб, під час якого відповідачем було придбано 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу на рівні частки між ними. Просила з урахуванням уточнених позовних вимог: визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 16.06.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, який не приймається судом з огляду на порушення строків його подання. 08.03.2023 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків. 11.04.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10.07.2023 судом постановлено ухвалу щодо участі учасника справи в режимі відеоконференції. 19.10.2023 в судовому засіданні відповідач [PERSON] подав заяву про визнання повних вимог в повному обсязі. Учасники справи не заперечували проти визнання відповідачем позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 13.05.2016 перебувають в шлюбі. 04.06.2018 [PERSON] придбав 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.06.2018. Право власності на зазначений будинок було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується копією витягу від 04.06.2018 №126277045. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що спірне майно було придбано під час шлюбу подружжя та є його спільним майном, а тому кожному з подружжя належить по 1/2 частці спірного будинку. Під час розгляду справи відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що склав письмову заяву. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 8173,04 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: approved