Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності. До участі в справі в якості третьої особи позивачем залучено Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна ( [ADDRESS] ). Позовні вимоги мотивовані наступним. [INFO] у м. Києві померла [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [PERSON] і є її єдиним спадкоємцем. Матір позивача до дня смерті проживала у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] - єдина дитина у мами, вона перед смертю хворіла та потребувала постійної допомоги і на початку 2019 року він переїхав до її квартири та став постійно з нею проживати. На день смерті мами він теж постійно з нею проживав, організовував її поховання. Проте адресу реєстрації місця проживання не змінював і така реєстрація залишилася за іншою адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері залишилася спадщина й спадковим майном є: [PERSON] квартира [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв.м.; земельна ділянка площею 0,1 га у [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006. [PERSON] є єдиним спадкоємцем його матері за її заповітом 1995 року і прийняв спадщину, так як постійно проживав із матір`ю на день її смерті. Але оскільки його місце проживання було зареєстроване за іншою адресою, ніж адреса мами, нотаріус не видала йому свідоцтва про право на спадщину і він був змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року (справа №754/14506/21) позов [PERSON] повністю задоволено й постановлено визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв. м.; земельну ділянку площею 0,1 га у [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006. 25 січня 2022 року вказане рішення суду набрало законної сили. 06 червня 2022 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора Шульги Ірини Юріївни, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) м. Київ, із заявою про державну реєстрацію мого права власності на земельну ділянку площею 0,1 га у [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006, на підставі зазначеного вище судового рішення. Разом із тим, 10 червня 2022 року позивач одержав рішення державного реєстратора № 63826786 про відмову у державній реєстрації права із тих підстав, що право власності на вказану земельну ділянку вже зареєстроване за іншою особою. І справді, перевіркою відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28 червня 2022 року та Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку виявлено, що: право власності на земельну ділянку 0,1 га, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006, зареєстроване у Державному реєстрі 23 грудня 2021 року о 18:15:20 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2546067780000); відомості до реєстру внесла 25 грудня 2021 року о 16:32:52 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62591019 від 25 грудня 2021 року 16:29:51; власником земельної ділянки зареєстрований (указаний) [PERSON] ; підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] вказано: договір купівлі-продажу земельної ділянки №1477 від 12 липня 2011 року видавник: приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б.; номер запису про право власності 45934145. Дізнавшись про таке, позивач невідкладно звернувся до адвокатів для отримання правничої допомоги, адже вбачав в цій ситуації злочинне заволодіння невідомими йому особами належним йому спадковим майном, адже його мати [PERSON] нікому і ніколи не продавала земельну ділянку площею 0,1 га у [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006 - ні в 2011 році, ні будь - коли в інший час. На адвокатський запит адвоката, який надає [PERSON] правничу допомогу, адресований Міністерству юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило (лист від 09 серпня 2022 року № 20797/5-22), що наказом ЦМУ МЮ (м. Київ) від 27 січня 2020 року № 161/6 на підставі п.3 ч.1 ст.30 ЗУ « Про нотаріат» нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича припинена з 27 січня 2020 року. Однак на неодноразові звернення ЦМУ МЮ (м. Київ) до [PERSON] щодо передачі ним документів нотаріального діловодства та архіву до Київського державного нотаріального архіву - останній не реагує. Місцезнаходження архіву приватного нотаріуса Гнідюка О.Б. дотепер - не встановлено. Для розшуку цього архіву ЦМУ МЮ ( м. Київ) звернулося до Головного управління Національної поліції в м. Києві. Додатково ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомило, що [PERSON] з 18 лютого 2019 року переховується від правоохоронних органів і перебуває в розшуку через підозру у вчиненні злочину. Стосовно звітності приватного нотаріуса Гнідюка О.Б. про витрачання бланків нотаріальних документів ЦМУ МЮ (м. Київ) нічого не змогло повідомити, скерувавши адвокатський запит до ДП « Національні інформаційні системи», яке в свою чергу повідомило, що воно є новоствореним підприємством та не є правонаступником якогось державного органу чи іншої юридичної особи, в тому числі попередніх адміністраторів Реєстрів та постачальників бланків нотаріальних документів, у зв`язку з чим ДП не володіє інформацією про події нотаріального посвідчення нотаріусом Гнідюком О.Б. договору в 2011 році. На адвокатський запит, адресований Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, його Головне управління в м. Києві повідомило, що Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до 01 січня 2013 року земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:62:513:0006 зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] ; документ, що посвідчує право - державний акт. На адвокатський запит, адресований Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), Департамент повідомив, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №219772 щодо земельної ділянки по [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:62:513:0006) зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян на території Київської міської ради в межах Деснянського району м. Києва від 28 травня 2010 року № 08-7-03359, та виданий [PERSON] . Записи щодо переходу права власності на вказану земельну ділянку до третіх осіб станом на 31 грудня 2012 року - відсутні. З 01 січня 2013 року по даній час звернення про видачу нового державного акту на права власності на цю земельну ділянку та вчинення будь - яких дій, що стосуються здійснення речових прав щодо зазначеної земельної ділянки до Департаменту - не надходили. Отже, одержана інформація позивачем підтверджує той факт, що невідомі йому особи шляхом використання підроблених документів без відома та згоди власника заволоділи належною матері ( а після смерті - йому) земельною ділянкою, оскільки: -Ніякого договору купівлі-продажу земельної ділянки ні 12 липня 2011 року, ні будь-коли в іншу дату до дня смерті мати [PERSON] - не укладала і не підписувала. Із огляду на те, що [PERSON] , який нібито посвідчував договір купівлі-продажу від 12 липня 2011 року, підозрюється у вчиненні злочинів, пов`язаних із його діяльністю як приватного нотаріуса, не здав свій нотаріальний архів і перебуває в розшуку, позивач стверджує, що договір підроблений за сприяння цього нотаріуса. Навіть якщо у відповідача й існує договір купівлі - продажу, де продавцем указана мати позивача, [PERSON] стверджує, що її підпис - підроблений і це буде доведено судовою почеркознавчою експертизою, про призначення якої судом він подає окреме клопотання. -З моменту одержання в травні 2010 року Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 219772 і до дня смерті його матері оригінал цього акта завжди перебував у неї. Зараз цей акт (оригінал) перебуває у позивача і він має намір надати його суду для огляду. Станом на липень 2011 року згідно чинного на той час законодавства ( Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439) нотаріус у разі, зокрема, посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку, де вказує нового власника земельної ділянки. Ніякої такої відмітки на Державному акті серії ЯГ № 219772-немає. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майн, підставою для реєстрації права власності за Відповідачем на земельну ділянку став договір купівлі-продажу. При цьому, договір було нібито укладено в 2011 році, а реєстрація права власності [PERSON] здійснена чомусь лише через 10 років - у 2021 року й, що примітно, вже після смерті матері Позивача. Окрім того, як свідчать відповіді компетентних органів, державний акт на право власності на земельну ділянку існує лише один - серії ЯГ № 219772 ( той що видавався матері і оригінал якого перебуває у позивача). Ніяким іншим особам державні акти на право власності на землю - не видавалися. Тобто [PERSON] не міг пред`явити державному реєстратору (приватному нотаріусу Рудко Б.Б.) ніякого державного акта, а приватний нотаріус цього не перевірила й безпідставно вчинила державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку лише на підставі договору купівлі-продажу. З огляду на таке, позивач вважає, що його права власника земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:62:513:0006 порушені, адже ділянка вибула з його володіння без його та померлої матері відома й волевиявлення, незаконно й без будь-якої правової підстави, що спонукає його звернутися до суду з цим позовом і просити суд: - витребувати на його користь із чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, у [ADDRESS] з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на цю земельну ділянку, здійснену 23 грудня 2021 року о 18:15:20 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2546067780000) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудко Богданою Богданівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 62591019 від 25 грудня 2021 року, номер запису про право власності 45934145. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року Відкрити провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності. Призначено підготовче засідання по названій справі. До суду представником позивача подано клопотання про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи, на розгляд якої поставити питання: 1) Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі - продажу земельної ділянки № 1477 від 12 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б., в графі «Продавець» особисто [PERSON] чи іншою особою? В підготовчому засіданні позивач та представник позивача вимоги клопотання підтримали в повному обсязі, відповідача, Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна не з`явились. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року Клопотання задоволено. Призначити в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності судову почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставити питання : 1) Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі - продажу земельної ділянки № 1477 від 12 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б., в графі «Продавець» особисто [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи доручити експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз». 16 березня 2023 року до суду надійшло клопотання директора Незалежного інституту судових експертиз щодо надання: оригіналу досліджуваного документу, вільних зразків підпису [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року клопотання задоволено. Забезпечити докази в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності. Витребувати відповідача [PERSON] оригінал договору Купівлі - продажу земельної ділянки № 1477 від 12 липня 2011 року. Витребувати у позивача [PERSON] вільні зразки підпису [PERSON] . В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] подане клопотання позивача про визнання судом факту, в порядку ст..109 ЦПК України підтримав. Також підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та третя особа до підготовчого судового засідання не з`явились, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності. Призначити справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та третя особа до судового розгляду справи не з`явились, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 березня 2020 року серія [NUMBER] (а.с.16). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 березня 1986 року, серія [NUMBER] (а.с.17). 23 червня 1995 року державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори посвідчено заповіт, складений [PERSON] , відповідно до якого остання заповіла все своє майно [PERSON] .(а.с.18-19). Відповідно до копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] від 28 травня 2010 року серія ЯГ № 219772 право власності належить [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року (справа №754/14506/21) встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] та визнано за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер:8000000000:62:513:0006. 10 червня 2022 року [PERSON] одержав рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 63826786 про відмову у державній реєстрації права із тих підстав, що право власності на вказану земельну ділянку вже зареєстроване за іншою особою. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки:303766446 від 28.06.2022, право власності на земельну ділянку 0,1 га, кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006, зареєстроване у Державному реєстрі 23 грудня 2021 року о 18:15:20 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2546067780000); відомості до реєстру внесла 25 грудня 2021 року о 16:32:52 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудко Богдана Богданівна (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62591019 від 25 грудня 2021 року 16:29:51; власником земельної ділянки зареєстрований (указаний) [PERSON] ; підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] вказано: договір купівлі-продажу земельної ділянки №1477 від 12 липня 2011 року видавник: приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б.; номер запису про право власності 45934145. Відповідно до адвокатського запиту про надання інформації від 26.07.2022 року № 02-09/1-21/аз-4 адресований Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, його Головне управління в м. Києві повідомило, що Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до 01 січня 2013 року земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:62:513:0006 зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] ; документ, що посвідчує право - державний акт. На адвокатський запит, адресований Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), Департамент повідомив, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №219772 щодо земельної ділянки по [ADDRESS] ( кадастровий номер 8000000000:62:513:0006) зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян на території Київської міської ради в межах Деснянського району м. Києва від 28 травня 2010 року № 08-7-03359, та виданий [PERSON] . Записи щодо переходу права власності на вказану земельну ділянку до третіх осіб станом на 31 грудня 2012 року - відсутні. З 01 січня 2013 року по даній час звернення про видачу нового державного акту на права власності на цю земельну ділянку та вчинення будь - яких дій, що стосуються здійснення речових прав щодо зазначеної земельної ділянки до Департаменту - не надходили. Крім того, по справі проведено почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експертів ТОВ «Незалежний Інститут Судових Експертиз» до повідомлення №10124 від 10 травня 2023 року повідомлено про неможливість надання висновку почеркознавчої експертизи. А саме, за відсутності об`єкта дослідження, оригіналу договору купівлі-продажу земельної ділянки №1477 від 12 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б., в графі «Продавець» особисто [PERSON] або принаймні у вигляді якісної технічної копії, проведення почеркознавчого дослідження не є можливим. За змістом статей 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З досліджених доказів вбачається, що у справі відсутні будь-які докази, що свідчать про укладання від імені [PERSON] договору купівлі - продажу земельної ділянки № 1477 від 12 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б., оскільки відповідач не надав та не спростував жодного доказу. Висновки експертних досліджених, які встановлюють вказану обставину, за оцінкою суду є обґрунтованими, стосуються обставин, які підлягають доказування у даній справі, є чіткими та повними, не містять розбіжностей між собою та матеріалами справи, а тому приймаються судом до уваги як належні докази по справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом пов`язаний перехід до набувача відповідного об`єкта правомочностей, що складають зміст суб`єктивного права власності, - права володіння, права користування та права розпорядження. Позивач просить витребувати спірну земельну ділянку у відповідача на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України. Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя стаття 388 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Аналогічний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 р у справі № 488/5027/14-ц. В даному випадку земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею без прийняття ним відповідного рішення, а тому наявні законні підстави для її витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Такий спосіб захисту відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Таким чином, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Оскільки судом встановлено, що документ, на підставі якого державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав, компетентним державним органом не приймався, а захистити своє право власності в інший спосіб ніж судовий, позивач не може, тому звернення позивача з позовною вимогою про скасування державної реєстрації за досліджених в судовому засіданні обставин справи, є належним способом захисту прав та законних інтересів позивача. А тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що згідно абз. 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Верховний Суд в своїй постанові від 23.06.2020 в справі № 922/2589/19 зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд вважає необхідним скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га, по [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006, що була здійснена 23 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудко Богданою Богданівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 62591019 від 25 грудня 2021 року, номер запису про право власності 45934145. Тобто, судом достовірно встановлено, що [PERSON] не здійснювала купівлю - продаж земельної ділянки площею 0,1 га, по [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:62:513:0006. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: approved