Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2023 року народження, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно до її повноліття та на своє утримання до досягнення донькою трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком дитини, однак не належним чином виконує свої зобов`язання по її утриманню, хоча є військовослужбовцем, з 15.07.2022 перебуває на військовій службі та може надавати матеріальну допомогу. Донька проживає разом з нею і вона сама піклується про неї і забезпечує. Ухвалою від 21.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. До суду 10.10.2023 подано відзив, в якому позовні вимоги в частині сплати аліментів на дитину відповідач визнає повністю, щодо сплати аліментів на дружину просить задовольнити в 1/14 частині від усіх видів його заробітку, мотивуючи тим, що заявлений розмір аліментів є необґрунтованим, таким, що виходить за межі реальних щомісячних потреб позивачки. У відповіді на відзив, поданій цього ж дня, позивачка зазначила, що 1/14 частина від усіх видів заробітку відповідача буде їй недостатньою для свого утримання. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Встановлено, що сторони з 15.10.2022 перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від своєї дитини, домовленості щодо утримання якої подружжя не досягло. Місце реєстрації та проживання [PERSON] , згідно витягу з реєстру територіальної громади, разом із матір`ю, позивачкою в даній справі, яка, як слідує з позовної заяви, наразі не працює та доглядає дитину. У відповідності до ст.84 СК України позивачка має право на утримання від відповідача, батька дитини, до досягнення нею віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Держава Україна,\~проголошуючи такий\~принцип сімейного\~права,\~як державна\~охорона кожної\~дитини,\~реалізує його\~в одному\~із положень\~ст.182\~СК України,\~якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2023рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до6 років в сумі 2272 грн. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює її мати. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Відповідач здорова,молодаособа27 років; є військовослужбовцем та має стабільний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати в середньому біля 42000 грн; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільної дитини сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині сплати аліментів на дитину. Разом з\~тим,\~на думку\~суду,\~позовні вимоги\~щодо сплати\~аліментів на\~утримання позивачки\~ дещо\~завищені \~та будуть неспівмірними із розміром аліментів на дитину та доходами відповідача. Так, аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження її непрацездатності або рівня свого матеріального забезпечення нижчого від прожиткового мінімуму. Також не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів на утримання своєї дружини у визначеному нею розмірі. Відтак, враховуючи визначений\~законодавством мінімальний\~розмір прожиткового\~мінімуму дл\~працездатних осіб;\~наявність певних\~обмежень позивачки\~для самореалізації\~в період\~виховання спільної з відповідачем доньки та її потребу у фінансовій допомозі з його боку, який є людиною працездатного віку і зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя матері своєї дитини протягом перших років після народження останньої, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/10 частки його заробітку. Це відповідатиме засадам розумності, виваженості і справедливості. Суд погоджується із доводами відповідача в частині того, що метою стягнення аліментів на утримання не може бути безпідставне збагачення іншого з батьків за рахунок аліментних виплат. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial