Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за теплову енергію. В обґрунтування вимог зазначив, що він є теплопостачальним підприємством, метою діяльності якого є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у виді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством. Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які на підставі особового рахунку № [NUMBER] надаються їм за адресою місця реєстрації їхнього проживання: [ADDRESS] . Будинок, в якому знаходиться квартира відповідачів, є багатоквартирним, приєднаним до системи централізованого теплопостачання. Від відповідачів позивачеві не надходило жодних звернень по квартирі щодо не проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних услуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Обов`язком споживачів житлово-комунальних послуг, до яких, в тому числі, належать послуги з постачання теплової енергії, не зважаючи на те, є споживачі власниками квартири чи наймачами, є своєчасна оплата спожитих послуг, які надавалися відповідачам в опалювальних періодах з 01.11.2014 по 01.07.2023 відповідно до актів про підключення житлового будинку, в якому мешкають відповідачі, до мереж теплопостачання за встановленими тарифами. Згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 27.09.2022 №444/5-22 «Про встановлення обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання» послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для всіх категорій споживачів протягом воєнного часу в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, до всіх категорій споживачів ОКП «ДТКЕ» застосовуються тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з теплопостачання теплової енергії і постачання гарячої води на рівні тарифів, що застосовувалися до цих споживачів станом на 24.02.2022. За період з 01.11.2014 до 01.07.2023 відповідачам за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та постанови КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» було нараховано заборгованість, виниклу в цей період за несплату послуг з надання теплової енергії, в розмірі 41056,92 грн. Оскільки в добровільному порядку вказана сума відповідачами позивачу не сплачена, позивач просить суд стягнути її з відповідачів на його користь в солідарному порядку. Крім цього, в порядку ст.625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь солідарно інфляційні втрати за період з 01.01.2015 до 01.02.2022 в розмірі 8257,23 грн, 3% річних за період з 01.01.2015 по 01.02.2022 в сумі 4530,97 грн, а також заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 667,26 грн за період з 01.10.2020 до 01.07.2023, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2719,00 грн - по 1359,50 грн з кожного. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивача Базелюк Т.В. до судового засідання не з`явилася, спрямувавши суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними у справі доказами. Відповідачі також до суду не прибули, у наданих заявах просили вирішити справу за їхньої відсутності з урахуванням позиції, викладеної у відзиві відповідача [PERSON] . Так, згідно з наданим відповідачами відзивом, позовні вимоги визнаються ними частково. Звертають увагу суду на загальний строк позовної давності тривалістю три роки, впровадження на території України 12.03.2020 та тривання до 01.07.2023 карантину з приводу COVID-19. Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Оскільки цей Закон щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, з огляду на встановлений з 12.03.2020 карантин вимоги позивача про стягнення заборгованості з боржників за трирічний період, що передував набранню чинності Законом, тобто до 02.04.2017 не підлягають задоволенню. Заборгованість відповідачів за період з 01.11.2014 по 01.04.2017 за розрахунком позивача становить 6162,28 грн і не може бути стягнута з них. Крім того, з 24.02.2022 Указом Президента України №64 на території України був запроваджений воєнний стан. Постановою КМУ від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану до його припинення чи скасування в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів. При цьому нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги не обмежено періодом воєнного стану, а розповсюджується і на заборгованість, яка виникла до 24.02.2022, на відміну заборони стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної саме після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих РФ. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних збитків, однак такі нарахування незаконні за весь спірний період. Також у зв`язку зі збройною агресією РФ і активними бойовими діями, що велися на території Покровського району Донецької області, відповідачі змушені були виїхати до Закарпатської області, де були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Наразі [PERSON] письмово повідомила позивача про наявність обставини, яка є підставою для заборони стягнення заборгованості, утвореної після 24.02.2022. Положення постанови КМУ від 05.03.2022 надають відповідачам право на заборону стягнення заборгованості, утвореної після 24.02.2022, у разі повідомлення ними про таке право в будь-який час з моменту утворення такої заборгованості до завершення бойових дій. Вважають, що заборгованість за комунальні послуги, яка утворилася після 24.02.2022 у розмірі 15446,76 грн, а також заборгованість з абонентського обслуговування в розмірі 667,26 грн не може бути стягнута з них у судовому порядку. Таким чином стягненню з них на користь позивача підлягає: 54512,38 грн - 6162,28 грн - 8257,23 грн - 15446,76 грн = 24546,11 грн. Просив суд продовжити строк на подання відзиву через хворобу відповідача [PERSON] та задовольнити позов частково на суму 24546,11 грн. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 08.08.2023 до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, відповідь на який надійшла до суду 14.08.2023. 14.08.2023 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 13.09.2023, відповідачам запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Розгляд справи відкладався за клопотаннями сторін. Ухвалою суду від 24.10.2023 відповідачеві [PERSON] встановлено строк для подання відзиву до початку розгляду справи по суті та прийнято його відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що місце проживання відповідачів [PERSON] і [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення. У Реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація щодо квартири [ADDRESS] відсутня. За довідкою Центру продажу послуг та клієнтського обслуговування ОКП «Донецьктеплокомуненерго» станом на 08.06.2023 жодних звернень споживачів щодо непроведення стягнення з наданням документів відповідно до постанови КМУ №260 від 05.03.2022 до підприємства не надходило. Відповідно до наданих позивачем письмових розрахунків, заборгованість за надану теплову енергію за адресою проживання відповідачів (особовий рахунок № [NUMBER] ) за період з 01.11.2014 до 01.07.2023 складає 41056,92 грн, інфляційні втрати за період з 01.01.2015 по 01.02.2022 - 8257,23 грн, 3% річних - 4530,97 грн за період з 01.01.2015 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування - 667,26 грн за період з 01.10.2020 до 01.07.2023. Як вбачається з актів про підключення та відключення жилого будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення, у опалювальні періоди 2017-2023 років будинок підключався до та відключався від системи централізованого опалення у звичайному режимі (жовтень-листопад та березень-квітень відповідно) згідно з рішеннями виконкому міської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають статус внутрішньо переміщених осіб з 23.04.2022 та 29.04.2022 відповідно, місцем їх фактичного проживання визначене: [ADDRESS] , що відображене у відповідних довідках. Заявою від 23.10.2023 [PERSON] повідомив ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на виконання вимог постанови КМУ №206 від 05.03.2022 про наявність у нього та [PERSON] статусу внутрішньо переміщених осіб та просив не здійснювати їм нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, утвореної з 24.02.2022 по дату завершення бойових дій по квартирі [ADDRESS] . V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 02.06.2005 №2633-IV (далі - Закон №2633-IV) «Про теплопостачання», Законом України від 09.11.2017 №2189-VIII (далі Закон №2189-VIII) «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила №830) тощо. Крім того, частково їх регулюють положення Закону України від 30.03.2020 №540-IX (далі - Закон №540-IX) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних услуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (далі - Постанова КМУ №206). Згідно зі статтею 1 Закону №2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 наведеного вище Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Згідно з частиною першою статті 12 Закону №2189-VIII відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону №2189-VIII споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону №2633-IV передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.п.3,8 Правил №830 опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. За змістом п.4 Правил №830 послуга надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. Відповідно до наявних у справі актів про підключення та відключення жилого будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення, у опалювальні періоди 2017-2023 років будинок підключався до та відключався від системи централізованого опалення у звичайному режимі (жовтень-листопад та березень-квітень відповідно). Акти про підключення та відключення житлового будинку до системи центрального опалення за 2014-2017 роки позивачем суду не надані. Таким чином, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку відповідачів у 2017-2023 роках підтверджується вказаними актами. Разом із тим, відповідачами не заперечується та визнається факт отримання послуги з постачання теплової енергії у 2014-2017 роках. Згідно з положеннями Закону №2189 взаємодія між учасниками відносин у вказаній сфері здійснюється виключно на договірних засадах. Як встановлено п.п.39,40 Правил №830, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору Відповідно до ст.ст.19, 19-1 Закону №2633-ІV споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту (отриману) теплову енергію. Відповідно до ст.9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з надання і отримання послуг у вигляді теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки від відповідачів не надходило будь-яких заперечень та пропозицій щодо договірних відносин, слід вважати, що у спірний період між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплопостачання на підставі відкритого особового рахунку та положень ст.11 ЦК України, що обумовило виникнення у відповідачів зобов`язання з оплати послуг з постачання теплової енергії на користь позивача. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, тому позивач має право на стягнення заборгованості, яка виникла за надану відповідачам теплову енергію. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.543 ЦК України в разі солідарного обов`язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, суд вбачає, що позивачем доведена наявність заборгованості відповідачів перед ним та, відповідно, існування підстав для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.11.2014 до 01.07.2023 в сумі 41056,92 грн, інфляційних втрат за період з 01.01.2015 по 01.02.2022 - 8257,23 грн, 3% річних - 4530,97 грн за період з 01.01.2015 до 01.02.2022, заборгованості за абонентське обслуговування - 667,26 грн за період з 01.10.2020 до 01.07.2023. Разом з тим, у наданому відзиві відповідачем [PERSON] фактично заявлене клопотання про застосування при вирішенні справи строку позовної давності. Період стягнення заборгованості за теплову енергію визначений позивачем з 01.11.2014 по 01.07.2023. Відповідно до положень ст.ст.257,261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною першою ст.263 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Позовна давність щодо стягнення заборгованості за опалення, сплата яких визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Для стягнення індексу інфляції та 3% річних також застосовується загальна позовна давність в 3 роки. Відповідно до ч.2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальні строки позовної давності поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) На всій території України впроваджений з 12.03.2020 карантин. Загальновідомим фактом є те, що строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 01.07.2023. Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12, який вказує, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, і з огляду на встановлений з 12.03.2020 карантин вимоги позивача про стягнення заборгованості за трирічний період, що передував набранню чинності вищевказаним законом, тобто до 02.04.2017, не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачів за теплову енергію з 01.11.2014 по 01.04.2017 складала 6162,28 грн, і в її стягненні суд відмовляє. 24.02.2022 Указом Президента України №64 на території України був запроваджений воєнний стан, який неодноразово був продовжений і триває дотепер. Постановою КМУ №206 визначено, що в умовах воєнного стану до його припинення чи скасування забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Зі змісту положень Постанови КМУ №206 вбачається, що нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, не обмежене суто періодом воєнного стану, а отже розповсюджується і на заборгованість, яка виникла до 24.02.2022. Враховуючи вищенаведені положення Постанови КМУ №206 щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, суд констатує, що позивачем у період тривання воєнного стану неправомірно було нараховане та заявлено вимогу про стягнення 3% річних на суму 4530,97 грн та інфляційних збитків на суму 8257,23 грн за весь спірний період. Водночас, Постановою КМУ №206 забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної саме після 24.02.2022 - з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих РФ. Так, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (за переліком, з 24.02.2022 Мирноградська міська територіальна громада включена до таких територій), споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони с споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо). Судом встановлене, що відповідачі мають статус внутрішньо переміщених осіб з 23.04.2022 та 29.04.2022 відповідно, заявою від 23.10.2023 [PERSON] повідомив ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про наявність у нього та [PERSON] такого статусу, та просив не здійснювати їм нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Отже, дотримання двох визначених Постановою КМУ №206 умов: наявність статусу внутрішньо переміщених осіб (осіб, які покинули своє місце проживання) та надання виконавцю комунальних послуг довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи породжує право відповідачів на заборону стягнення з них заборгованості за надані комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022. При цьому положення Постанови КМУ №206 не визначають певних строків на здійснення вказаних дій, а відтак у разі повідомлення відповідачами про вказані обставини в будь-який час (після 24.02.2022) з моменту утворення заборгованості до завершення бойових дій стягнення заборгованості забороняється. 3 огляду на зазначене заборгованість за надані комунальні послуги з теплопостачання, яка утворилася у відповідачів з 24.02.2022 до 01.07.2023 у розмірі 15446,76 грн, та заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з лютого 2022 року до 01.07.2023 в сумі 258,06 грн також не підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, із заявлених позивачем позовних вимог на загальну суму 54512,38 грн підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 до 01.02.2022 в розмірі 18329,00 грн та заборгованість з плати за абонентське обслуговування за той самий період у розмірі 409,20 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються частково, з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в розмірі 922,49 грн - по 461,25 грн з кожного. В іншій частині судовий збір на суму 1761,51 грн покладається на позивача. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35,00 грн, суд зазначає таке. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35,00 грн за отримання інформації з реєстру слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial