Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У грудні 2022 року до суду звернулося ТОВ «Бізнес Позика» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28 квітня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір № 214552-КС-002 в електронній формі, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 24 000 грн., строком на 16 тижнів - до 18.08.2021 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,02773025 % в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3 600,00 грн., який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. 04 липня 2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» Додаткову угоду 1 до договору про надання кредиту № 214552-КС-002 від 28 квітня 2021 року, яка була укладена в електронній формі. Відповідно до даної Додаткової угоди, ТОВ «Бізнес Позика» надало [PERSON] кредиту у розмірі 19 000 грн., строком на 123 дні - до 19.12.2021 року із сплатою комісії за надання додаткового кредиту в розмірі 2 850,00 грн. Позивач вказав, що відповідач лише частково сплати заборгованість за кредитним договором та здійснив 31 платіж на загальну суму 37 063,59 грн. Станом на дату подання позовної заяви відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 83 377,13 грн., яку просили стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді від 10 лютого 2023 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 89-90). Ухвалою судді від 15 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, залучено по справі учасників, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 100). 12 квітня 2023 року до суду від представника відповідача - [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 129-134). Представник відповідача у поданому відзиві заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору, в якому б сторони обумовили у письмовому вигляді всі істотні умови договору, порядок сплати процентів за кредит тощо. Просив відмовити у задоволенні позову. 20 квітня 2023 року до суду від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Шкромида Ю.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відео доказів дзвінка позивача до відповідача (а.с. 150-151) та відповідь на відзив (а.с. 155-164). У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами представника відповідача, наведеними у відзиві, та вважає, що вони не можуть розглядатись в якості підстав для відмови у задоволенні позову. Позивач вказав, що факт укладення кредитного договору, передачі відповідачеві грошових коштів та розмір заборгованості, що підлягає стягненню, підтверджується належними та допустимими доказами. Просив позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не прибув. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Шкромида Ю.В., заявлений позов підтримав та просив його задовольнити, і розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули повторно з невідомих суду причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 28 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 214552-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (а.с. 16-17). Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії договору визначається в п. 1 договору. Так, умовами кредитного договору визначено: строк кредиту - 16 тижнів; процентна ставка в день - 1,02773025, фіксована; комісія за надання кредиту - 3 600,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 24 000,00 грн.; термін дії договору до 18.08.2021; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 46 880,00 грн.; орієнтовна реальна процентна ставка - 471,76698585%. Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку (графік погашення кредиту визначений сторонами в п. 3 договору). ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором № 214552-КС-002 про надання кредиту, перерахувавши 28.04.2021 року відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER], вказаний позичальником [PERSON] в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 24 000,00 грн. одним платежем, що підтверджується листом АТ «Таскомбанк» № 20546/40.3.3. від 22.11.2022 року, наданим позивачу в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 83 від 11.11.2020 року (а.с. 72,74). 04 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду 1 до договору № 214552-КС-002 від 28 квітня 2021 року про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець додатково надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник [PERSON] зобов`язувався повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цією додатковою угодою та договором про надання кредиту (а.с.14-15). При цьому, кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 04.07.2021 року сума неповернутого позичальником кредиту відповідно до договору про надання кредиту становить: 14 791,93 грн. (п. 1 Додаткової угоди 1). Після надання додаткового кредиту загальна сума отриманого кредиту (за додатковою угодою 1) та неповернутого позичальником кредиту і додаткового кредиту складатиме: 33 791,93 грн. (п. 2.2. Додаткової угоди 1). За п. 3-5 Додаткової угоди продовжено строк кредитування на 123 дні, термін дії Договору до 19.12.2021 року. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту склала: 2 850,00 грн. ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за Додатковою угодою 1 до договору № 214552-КС-002 від 28.04.2021 року про надання кредиту, перерахувавши 04.07.2021 року відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER], вказаний позичальником [PERSON] в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 19 000,00 грн. одним платежем, що підтверджується листом АТ «Таскомбанк» № 22689/40.3.3. від 07.12.2022 року, наданим позивачу в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 83 від 11.11.2020 року (а.с. 73,75). Відповідно до інформаційних довідок ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Рlаtоn відповідач у рахунок погашення отриманого кредиту здійснив платежі онлайн через платіжний сервіс «Platon», а саме: - 01.05.2021 року - 1000,00 грн. (довідка № 177/11 від 18.11.2022 р.); - 04.05.2021 року - 1000,00 грн. (довідка № 178/11 від 18.11.2022 р.); - 04.05.2021 року - 930,00 грн. (довідка № 179/11 від 18.11.2022 р.); - 10.05.2021 року - 1000,00 грн. (довідка № 180/11 від 18.11.2022 р.); - 11.05.2021 року - 1100,00 грн. (довідка № 181/11 від 18.11.2022 р.); - 12.05.2021 року - 809,68 грн. (довідка № 182/11 від 18.11.2022 р.); - 21.05.2021 року - 500,00 грн. (довідка № 183/11 від 18.11.2022 р.);- 22.05.2021 року - 500,00 грн. (довідка № 184/11 від 18.11.2022 р.);- 22.05.2021 року - 200,00 грн. (довідка № 185/11 від 18.11.2022 р.);- 23.05.2021 року - 50,00 грн. (довідка № 205/11 від 18.11.2022 р.); - 23.05.2021 року - 1500,01 грн. (довідка № 186/11 від 18.11.2022 р.); - 23.05.2021 року - 100,00 грн. (довідка № 204/11 від 18.11.2022 р.); - 27.05.2021 року - 100,00 грн. (довідка № 206/11 від 18.11.2022 р.); - 01.06.2021 року - 2750,33 грн. (довідка № 187/11 від 18.11.2022 р.); - 07.06.2021 року - 700,00 грн. (довідка № 189/11 від 18.11.2022 р.); - 07.06.2021 року - 100,00 грн. (довідка № 207/11 від 18.11.2022 р.); - 07.06.2021 року - 1700,00 грн. (довідка № 188/11 від 18.11.2022 р.);- 09.06.2021 року - 382,42 грн. (довідка № 190/11 від 18.11.2022 р.); - 14.06.2021 року - 2927,41 грн. (довідка № 191/11 від 18.11.2022 р.);- 23.06.2021 року - 2861,98 грн. (довідка № 192/11 від 18.11.2022 р.);- 25.06.2021 року - 2930,00 грн. (довідка № 193/11 від 18.11.2022 р.);- 04.07.2021 року - 1368,18 грн. (довідка № 194/11 від 18.11.2022 р.);- 11.07.2021 року - 3230,00 грн. (довідка № 195/11 від 18.11.2022 р.); - 16.07.2021 року - 330,00 грн. (довідка № 196/11 від 18.11.2022 р.); - 17.07.2021 року - 2900,00 грн. (довідка № 197/11 від 18.11.2022 р.); - 17.07.2021 року - 230,00 грн. (довідка № 198/11 від 18.11.2022 р.); - 18.07.2021 року - 200,00 грн. (довідка № 199/11 від 18.11.2022 р.); - 20.07.2021 року - 600,00 грн. (довідка № 200/11 від 18.11.2022 р.); - 22.07.2021 року - 900,00 грн. (довідка № 201/11 від 18.11.2022 р.); - 22.07.2021 року - 1271,44 грн. (довідка № 202/11 від 18.11.2022 р.). Загалом відповідач [PERSON] на виконання умов договору, здійснив погашення кредиту на загальну суму 37 063,59 грн. (а.с. 37-66). Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 29.12.2022 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором у розмірі 83 377,13 грн., із яких: - заборгованість за кредитом - 32 413,48 грн.; - заборгованість за відсотками - 49 968,00 грн.; - заборгованість за нарахованою комісією - 995,65 грн. (а.с. 67-71). Розрахунок розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, наданий позивачем суду, відповідає умовам договору та вимогам закону. Відповідач та його представник не спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надали, до позивача із заявою про розірвання кредитного договору не зверталися. Таким чином, судом встановлено, що станом на день подачі позову до суду - 30.12.2022 року відповідач борг за кредитним договором в розмірі 83 377,13 грн. не повернув. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, перед заповненням заявки та до укладання договору, відповідач самостійно ознайомився з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача за посиланням: [INFO] , після чого заповнив заявку, тим самим зареєструвавшись в ІТС та створивши Особистий кабінет (після авторизації, яка проходить шляхом введення логіна Особистого кабінету, тобто за номером мобільного телефона, зазначеного [PERSON] і одноразового ідентифікатора), доступ до якого присутній лише у споживача, а не кредитодавця. При реєстрації та вході в Особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачем було використано фінансовий номер телефону " [NUMBER] " та електронну пошту " [INFO] ", що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору. Кредитний договір № 214552-КС-002 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4718 28.04.2021 06:53:38» (а.с. 17). На підтвердження укладення договору № 214552-КС-002 від 28.04.2021 року позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 28.04.2021 о 06:48:44 клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 33-34). Одноразовий ідентифікатор G-4718 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті. Суд звертає увагу, що цей номер також вказаний відповідачем, як його номер телефону у процесуальних документах, що подавались до суду під час розгляду справи. Відповідно до візуальної послідовності укладення Додаткової угоди 1 до договору про надання кредиту, вбачається, що 07.04.2021 о 16:55:24 клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання додаткового кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Додаткової угоди до договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 35-36). Одноразовий ідентифікатор G-4492 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті. Додаткова угода 1 від 04.07.2021 року до кредитного договору № 214552-КС-002 від 28.04.2021 року містить відмітку про підписання її одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4492 04.07.2021 17:33:36» (а.с. 15). Отже, кредитний договір був підписаний відповідачем [PERSON] 28.04.2021 року о 06:53:38, шляхом введення одноразового ідентифікатора G-4718 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, відправленого відповідачу на його номер телефону [NUMBER] , визначеного ним як фінансовий, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 ЦК України. Таким же чином була підписана відповідачем і Додаткова угода 1 до кредитного договору 04.07.2021 року о 17:33:36, шляхом введення ним одноразового ідентифікатора G-4492 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, відправленого відповідачу на його номер телефону [NUMBER] . Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Таким чином, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Крім того суд звертає увагу на те, що відповідач здійснив 31 платіж у погашення боргу на виконання умов кредитного договору, а звідси вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту № 214552-КС-002 від 28.04.2021 р. Вищезазначене твердження відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц, а саме, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. У зв`язку з чим, твердження відповідача та його представника про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору та на обумовлених умовах є безпідставними. Відповідач та його представник не спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надали власний контррозрахунок. Щодо нарахування відсотків після зміненого строку виконання зобов`язання, наявності виконавчого напису нотаріуса, виданого 19.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про що вказав представник відповідача у відзиві на позов. Додатковою угодою 1 від 04.07.2021 року до договору про надання кредиту від 28.04.2021 року, продовжено термін дії договору про надання кредиту до 19.12.2021 року. 19 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у розмірі 75 715,37 грн. за період з 28.04.2021 року по 26.11.2021 року та 640 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 76 355,37 грн. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 червня 2022 року у справі № 524/1353/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором в сумі 76 355,37 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідачу нараховано відсотки за користування кредитом по 18.12.2021 року включно (термін дії договору продовжено до 19.12.2021 року). Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу. Суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 214552-КС-002 від 28.04.2021 року складає 83 377,13 грн. та яка складається із: заборгованість за кредитом - 32 413,48 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 49 968,00 грн.; заборгованість за комісією за надання кредиту - 995,65 грн. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є обгрунтованими та доведеними, а звідси такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору при подачі позову до суду, враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Даний позов розглянуто в межах заявлених вимог. Сторони у справі не подавали заяви про стягнення будь-яких інших судових витрат.

Outcome: approved