Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.06.2018 року в розмірі 55749,23 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 14.06.2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим у неї станом на 21.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 55749,23 грн. (46340,00 грн. заборгованість за кредитом; 9408,93 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом). Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість за договором про надання банківських послуг не погашає. На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи. 24.05.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відзив в яких він проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що правила кредитування надані позивачем не можуть розповсюджуватися на неї, оскільки вона їх не підписувала та ознайомлена з ними не була. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав позивач, відповідач розуміла, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил. Крім того, відповідно до анкети-заяви відповідачу був наданий кредит в розмірі 300,00 грн., при цьому матеріали справи не містять доказів про збільшення ліміту кредитування. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову. 28.07.2023 року від позивача надійшли пояснення на заперечення в яких він зазначив, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи з 04.12.2012 року. Відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза не призначалась. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 14.06.2018 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. На підтвердження своїх вимог банк до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14.06.2018 року станом на 21.03.2023 року, копію анкети-заяви та довідки про видані кредитні картки, зміну умов кредитування, а також виписку із карткового рахунку відповідача. Згідно з ч.ч 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Застосування конструкції договору приєднання та його умови, у переважній більшості випадків, розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. До даних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, так як Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово ним змінювались в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.06.2018 року), до моменту звернення до суду із цим позовом (17.04.2023 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства, суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за договором від 04.10.2018 року, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на виписку по картковому рахунку відповідача, довідки про зміну умов кредитування та про видані відповідачу кредитні картки. Так, з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувалась отриманими кредитними коштами як готівково, так і безготівково, здійснювала періодичне погашення кредиту. За таких обставин, суд вважає доведеним отримання відповідачем кредиту, кредитної картки та користування нею. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розраховуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу [PERSON] , скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту виконує неналежним чином, кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями банку своєчасно не надає, в зв`язку з чим станом на 21.03.2023 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46340,30 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 46340,30 грн., є обґрунтованою та доведеною. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, слід зазначити наступне. Анкета-заява [PERSON] не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідачки, що, у свою чергу, свідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема, розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами. Проценти за користування коштами можуть бути визначені, як за домовленістю сторін у договорі, так і встановлені законом. Підставами позову в даній справі банк зазначив стягнення процентів, визначених договором, що не знайшло свого підтвердження. Водночас, вимог про стягнення процентів за користування коштами, встановлених законом, позивачем не заявлялося. Окрім того, у підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, що свідчить про недотримання вимог ч.1 ст.547 ЦК України про укладення у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання. За таких обставин, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів та пені, вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. З огляду на зазначене позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат слід звернути увагу на положення до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги були задоволені частково (46340,30 грн.), а саме у розмірі 83,12% (46340,30х100:55749,23). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 2230,94 грн. слід покласти на відповідача (2684,00:100х83,12%).

Outcome: partial