Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Позов мотивований тим, що слідчим відділом Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеської області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015160230000682 від 12.07.2015 за ч.1 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України відносно експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] і [PERSON] , у якому [PERSON] визнано потерпілим. Указане кримінальне провадження тривало з 2015 по 2022 роки. За весь період він неодноразово звертався до слідчого з клопотаннями про проведення слідчо-розшукових дій, проте слідчий регулярно відмовляв у їх задоволенні або їх ігнорував, навіть за рішенням суду, яким слідчого було зобов`язано вчинити певні дії, останній ігнорував та не виконував рішення суду, не розглядав клопотання, або безпідставно відмовляв у їх задоволенні. 31.11.2019 позивач подав слідчому клопотання про призначення у справі судово - психологічної експертизи для визначення моральної шкоди, проведення якої просив доручити Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 13.12.2019 Приморський районний суд м. Одеси у справі №522/14921/19 зобов`язав слідчого розглянути його клопотання, а 20.12.2019 слідчий прийняв постанову про відмову в задоволенні клопотання. 23.05.2020 ним було подано скаргу на рішення слідчого до Приморського районного суду м. Одеси та 27.05.2020 слідчим суддею у відкритті провадження за його скаргою було відмовлено. 04.12.2020 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси призначено у вказаному кримінальному провадженні судово-психологічну експертизу та її проведення доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яку слідчий Приморського ВП ГУНП в Одеської області не виконав, експертизу не провів. При цьому, слідчий не розглядав його клопотання та не виконував ухвали суду, якими його було зобов`язано розглядати клопотання позивача та закрив кримінальне провадження. 12.04.2021 Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/24030/20 задоволено скаргу позивача на постанову слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження № 12015160230000682 від 12.07.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 384 ч. 1, 372 ч. 2 КК України, постанову слідчого СВ Приморського ВП ГУНП в Одеської області про закриття кримінального провадження скасовано. Незважаючи на це, відповідач подав до суду клопотання про закриття указаного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Про результати розгляду такого клопотання позивача повідомлено не було та копію рішення йому не надано. 13.01.2023 він подав до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеської запит на інформацію, яким просив повідомити про результати досудового розслідування та надати копію рішення. \~ \~ \~ \~ 16.01.2023 за вих № 60.2-4/зі;5/зі Відділом поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеської було надано позивачу ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 про задоволення клопотання про закриття кримінальне провадження №12015160230000682 від 12.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України. У зв`язку з цим позивач вважає, що строк на подання позову ним пропущено з поважних причин. Указує, що зазначена бездіяльність та протиправні дії відповідача призвели до зволікання, слідчий навмисно затягував досудове розслідування, створював умови, за яких потерпілому незручно було наполягати на прискоренні досудового розслідування та полишити цю справу, як ненадійну. Як результат, протиправна бездіяльність відповідача призвела до закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності без проведення повного та всебічного досудового розслідування. Вважає, що навмисними діями посадові особи відповідача заподіяли йому моральну шкоду, а саме: з вини відповідача він змушений протягом тривалого часу і неодноразово звертатися до суду та інших правоохоронних органів, щоб викрити відповідачів і їхні протиправні дії, в зв`язку з чим він зазнав глибоких моральних страждань, він змушений протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися в різні інстанції за захистом своїх прав, що призвело до погіршення і позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими і родичами, і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення здоров`я, з вини відповідача він був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права; з вини відповідача було порушено його психологічне благополуччя, до теперішнього часу він перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, що зробило деструктивний вплив на його стан і поведінку, він відчуває сильне почуття страху, відчай і безпорадність перед свавіллям відповідача, що заподіяли йому глибокі моральні і психологічні страждання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Підставою відшкодування йому моральної шкоди позивач вважає встановлену незаконність рішень відповідача, систематичну протиправну бездіяльність зазначених осіб щодо розслідування кримінального провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того указує, що ним було укладено договір про надання правничої допомоги під час розслідування у кримінальному провадженні з адвокатом Опалько О. М., вартість послуг адвоката складає 20\~000 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~наведеного,\~позивач просив\~стягнутиз держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 50\~000 грн у відшкодування моральної шкоди, судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом у період досудового розслідування кримінального провадження № 12015160230000682 від 12.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України в сумі 20 000 грн та вирішити питання про судові витрати за наслідками розгляду даної позовної заяви. Розгляд даної справи позивач просив провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 20.02.2023 Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, вважає, що позивачем помилково ототожнено Державну казначейську службу України з Державою Україна, оскільки Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду, яким за обставинами даної справи повинно бути ГУНП в Одеській області, яке є належним відповідачем. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначає, що як на підставу своїх вимог позивач посилається на ухвали слідчого судді, якими було зобов`язано слідчого провести певні дії, проте вказує, що це не є підставою для відшкодування шкоди, а є реалізацією особою її права на оскарження рішення, дій чи бездіяльності, зокрема слідчого, під час досудового розслідування у порядку, встановленому КПК України. Зазначає, що протиправність дій/бездіяльності органу досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження № 12015160230000682 не підтверджена жодними належними доказами, позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, а заявлений до її відшкодування розмір є завищеним. Крім того вказує, що витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України віднесені до процесуальних витрат, що врегульовано главою 8 КПК України, а відтак питання щодо їх відшкодування не можуть бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства. Ухвалою Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~19.04.2023\~у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення доказів відмовлено. 29.04.2023 [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій виклав позовні вимоги в новій редакції та просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 20 000 грн у відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом в період досудового розслідування № 12015160230000682 від 12.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 у прийнятті заяви [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, зареєстрованої канцелярією суду 01 травня 2023 року за вх. № 38401/23 відмовлено. 06.10.2023 [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на допущення ним помилок при складенні позовної заяви, додав до неї уточнений позов і виклав позовні вимоги в новій редакції та просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 800\~000 грн у відшкодування моральної шкоди та 20\~000 грн у відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом в період досудового розслідування № 12015160230000682 від 12.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про\~збільшення розміру\~позовних вимог, зареєстрованої канцелярією суду 09 жовтня 2023 року за вх. № 87456/23. Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті\~- така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 303/1776/1 (провадження № 61-3440св20), відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду; за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-30026св18) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18). Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за ст.ст.1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Звертаючись з\~даним позовом\~до суду,\~позивач зазначав,\~що навмисними діями посадові особи Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області заподіяли йому моральну шкоду, а саме: з вини відповідача він був змушений протягом тривалого часу і неодноразово звертатися до суду та інших правоохоронних органів, щоб викрити відповідачів і їхні протиправні дії, в зв`язку з чим він зазнав глибоких моральних страждань, змушений протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися в різні інстанції за захистом своїх прав, що призвело до погіршення і позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими і родичами, і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення здоров`я, з вини відповідача він був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права; з вини відповідача було порушено його психологічне благополуччя, до теперішнього часу він перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, що зробило деструктивний вплив на його стан і поведінку, він відчуває сильне почуття страху, відчай і безпорадність перед свавіллям відповідача, що заподіяли йому глибокі моральні і психологічні страждання. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В абзаці 2 п.5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 та від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 міститься правовий висновок, що ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Тобто, у разі заявлення про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з матеріалів справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 у справі № 522/10917/21 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 12.07.2015 №12015160230000682 за ч.1 ст. 384 КК України закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Підставою відшкодування йому моральної шкоди позивач вважає встановлену незаконність рішень слідчого, що полягала у скасуванні слідчим суддею процесуальних рішень слідчого, систематичну протиправну бездіяльність зазначених осіб щодо розслідування кримінального провадження, що призвели до зволікання у розслідуванні та стало наслідком закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Разом з\~тим, процесуальні рішення слідчого є предметом оскарження відповідно до правил, визначених КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Зазначене не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17. Отже,\~порушуючи питання\~про відшкодування\~моральної шкоди\~в розмірі\~50\~000\~грн позивач\~не надав\~суду належних,\~допустимих,\~достатніх та\~достовірних доказів\~щодо спричинення\~йому моральної\~шкоди в\~цьому розмірі,\~на підставі\~яких позивач\~оцінив свої\~моральні страждання,\~а також\~не довів протиправність поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання, з огляду на що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Що стосується позовної вимоги про стягнення витрат за надання правничої допомоги адвокатом у період досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015160230000682 від 12.07.2015 в сумі 20 000 грн, суд зазначає таке. За змістом позовної заяви позивач вважає понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката під час досудового розслідування у кримінальному провадженні шкодою, що підлягає відшкодуванню в порядку ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо. Так, відповідно до ч. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Частиною 1 статті 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі N 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Таким чином, з огляду на те, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги під час проведення досудового розслідування кримінального провадження у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог також і в цій частині. На підставі викладеного, позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed