Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Кириленко О.М., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просив: -Розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 21.06.1989; -Стягнути з [PERSON] за користь позивача в рахунок 1/2 частини вартості легкового автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, в порядку поділу майна грошову компенсацію в розмірі 173 250,00 грн., а автомобіль виділити в особисту власність відповідачеві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.1989 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Вони фактично припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільного бюджету. Сім`я існує лише формально. Станом на сьогоднішній день між сторонами існують суперечності щодо поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] . Вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я позивача, а фактично ним користується відповідач. Спільне користування автомобілем неможливе, так як позивач та відповідач проживають окремо. Враховуючи те, що саме відповідач користується вказаним автомобілем, позивач не заперечує щодо того, щоб йому була виплачена грошова компенсація за 1/2 частки у спільному майні. Середня вартість аналогічного автомобіля станом на 15.03.2023 становить 346 500 грн. Таким чином, 1/2 частка вартості автомобіля, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 173 250 грн. Ухвалою від 29.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16.05.2023 представник відповідача подав до суду заяву про роз`єднання позовних вимог про розірвання шлюбу та поділ майна. Протокольними ухвалами від 16.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви про роз`єднання позовних вимог, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 06.06.2023 представник відповідача подав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме копію Звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу. Також 06.06.2023 представник відповідача подав до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, однак не визнає визначеної позивачем вартості майна. Відповідно до Звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 193/06-23 від 05.06.2023 ринкова вартість автомобіля складає 252 174,25 грн. Просив врахувати дану оцінку при визначенні вартості спільного майна. 19.06.2023 представник позивача подав заяву про повернення до підготовчого засідання з метою зміни предмету позову та заяву про зміну предмету позову, в якому просив розірвати шлюбу між позивачем та відповідачем та виділити в особисту власність позивача спільний автомобіль та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля у розмірі 126 087,13 грн. Протокольною ухвалою від 05.07.2023 суд ухвалив повернутися до підготовчого засідання. 26.07.2023 представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій просив суд виділити в особисту власність [PERSON] автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу майна в розмірі частини вартості автомобіля в розмірі 126 087,13 грн.; припинити право на частку [PERSON] у спільній сумісній власності на автомобіль ВАЗ 21043, 1999 року випуску та стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за частку вказаного автомобіля у розмірі 29 573,50 грн.; припинити право на частку [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220287101:22:033:0110 та стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за частку земельної ділянки у розмірі 49 288,93 грн.; припинити право на частку [PERSON] на гаражний бокс № [NUMBER] , поверх 1, ряд 8Р , з підвальним приміщенням по [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за частку гаражного боксу 185 000,00 грн. Вказана заява обґрунтована тим, що позивачем під час перебування у шлюбі було набуто у власність автомобіль ВАЗ 21043, 1999 року випуску, гаражний бокс у гаражному кооперативі «Славутич», а також земельну ділянку з кадастровим номером 3220287101:22:033:0110. Ухвалою від 07.08.2023 прийнято до розгляду зустрічний позов. 21.08.2023 представник [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2023 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та її представник заперечували щодо виділення позивачеві у власність автомобіля, оскільки відповідач постійно користується ним. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 21.06.1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). За час спільного проживання сторін, 23.07.2008 на ім`я позивача було за реєстровано автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , та 10.09.2021 - автомобіль ВАЗ 21043, 1999 року випуску, що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС від 01.03.2023 та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12-13,45). Відповідно до рішення № 239-26-07/2 від 25.10.2018 Селичівської сільської ради Баришівського району Київської області, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2010 га, кадастровий номер 3220287101:22:033:0110 для будівництва та обслуговування житлового будинку в адміністративно-територіальних межах [ADDRESS] (а.с.116). Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СКУ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. З огляду на це суд вважає, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК України). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року по справі № 320/3072/18. Як роз`яснено у п.п. 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність до спільного майна подружжя заявлених до поділу транспортних засобів, а саме автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , та автомобіля ВАЗ 21043, 1999 року випуску, сторони не оспорюють. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України). Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Внаслідок поділу транспортні засоби втрачають своє первісне цільове призначення та істотно знецінюються, а тому вони є неподільною річчю. Отже ураховуючи, що сторони ставлять питання про поділ автомобілів, єдиним можливим і законним способом поділу майна у цій справі є їх поділ в натурі з виділенням [PERSON] автомобіля ВАЗ 21043, VIN - [NUMBER] , 1999 року випуску, а [PERSON] - автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , та грошовою компенсацією їх часток іншій стороні, що узгоджується з вимогами частини другої, четвертої статті 71 СК України та відповідає встановленому порядку користування вказаними автомобілями. На підтвердження вартості автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , на час ухвалення рішення позивач зазначив, що він був позбавлений можливості провести оцінку автомобіля, оскільки він перебуває у користуванні відповідача, а тому визначив середню вартість аналогічного автомобіля відповідно до інформації із спеціалізованого сайту продажів автомобілів у розмірі 346 500 грн. Не погоджуючись з зазначеною сумою вартості автомобіля, сторона відповідача надала до суду Звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 193/06-23 від 05.06.2023, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] складає 252 174,25 грн. (а.с.35-43). З огляду на те, що сторони не дійшли згоди щодо вартості автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, VIN - [NUMBER] , суд бере за основу вартість автомобіля, визначену в Звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 193/06-23 від 05.06.2023 як такий, що встановлює ринкову вартість вказаного автомобіля. Щодо невстановленої вартості автомобіля ВАЗ 21043, VIN - [NUMBER] , 1999 року випуску - з урахуванням характеру обставин, на підтвердження яких сторонами надані докази вартості автомобілів, суд не знайшов підстав для надання переваги одному з них. Зважаючи на викладене, при визначенні вартості автомобіля ВАЗ 21043 суд,

Outcome: partial