Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на частку у майні подружжя. Вимоги позову мотивовано тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі починаючи з 02 листопада 1994 року. Під час спільного проживання в шлюбі ними було придбано квартиру, яка оформлена на ім?я відповідача. Нещодавно відповідач змінив до неї ставлення, принижує, ображає та заперечує будь-яке її право на їх спільне житло, а також заховав правовстановлюючі документи на квартиру. Оскільки квартиру було придбано сторонами спільно, позивач бажає встановити в судовому порядку своє право співвласника у майні подружжя. Відповідача [PERSON] , належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема,\~у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією разом з позовною заявою та додатками, які було отримано ним 19 липня 2023 року. Відзиву до суду направлено не було.\~ У зв`язку із здійсненням\~\~розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовільнити в повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 02 листопада 1994 року, між [PERSON] , та [PERSON] , укладено шлюб. Згідно договору купівлі-продажу від 17 серпня 1998 року, [PERSON] , придбав квартиру [ADDRESS] .\~ В матеріалах справи міститься реєстраційне посвідчення від 24 серпня 1998 року, та технічний паспорт, згідно яких квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 1998 року. Як вбачається з копії будинкової книги квартири [ADDRESS] , в ній зереєстровані [PERSON] , та [PERSON] . Вказане також стверджується довідкою ЛМР Залізничною районною адміністрацією відділу житлового господарства ЛКП «Сигнівка» від 26 квітня 2023 року. Довідкою ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 червня 2023 року, стверджується, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 1998 року, належить [PERSON] . Відтак, судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі не було, шлюбний договір не укладався, тому це майно відповідно до статей 60, 74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а згідно зі статтею 70 СК України їх частки у цьому майні є рівними, і тому, суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] .\~ З урахуванням задоволення позовних вимог та положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача витрати понесені позивачем по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved