Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Адвокатом у березні 2023 року було подано позов, в якому він просив стягнути зі страхової компанії шкоду, заподіяну внаслідок смерті матері неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, по 26800 грн. моральної шкоди та по 59866,66 грн. шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, на кожного з трьох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначено, що у жовтні 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Opel Vivaro, реєстраційний номер [NUMBER] (далі за текстом автомобіль Opel), під керуванням водія [PERSON] скоїв наїзд на [PERSON] , матір неповнолітніх хлопчиків, від чого вона загинула на місці події. Посилається на те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи та відсутності рішення по кримінальній справі. У потерпілої на день її смерті на утриманні перебувало троє неповнолітніх синів, батьківських прав відносно яких вона була позбавлена у жовтні 2017 року, та діти з вересня 2018 року влаштовані на виховання та спільне проживання у дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] . Окрім того, рішенням суду [PERSON] зобов`язана була сплачувати на утримання дітей аліменти. Оскільки цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Opel, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі за текстом Страхова), вважає, що з відповідача підлягає стягненню, з урахуванням меж його відповідальності, встановленої чинним законодавством: відповідно до ст.1187 ЦК, ст.27 п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон) моральна шкода, заподіяна смертю матері, її трьом дітям в розмірі 80400 грн; та відповідно до ст.1200 ЦК, ст.27 п.27.2 Закону шкода у зв`язку із втратою дітьми годувальника, в особі матері, в розмірі 179599,98 грн. Ухвалою суду від 02.05.2023 за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості ІІІ особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Звягельську районну державну адміністрацію Житомирської області, як орган опіки та піклування. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представники відповідача та органу опіки до суду не прибули, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Представник відповідача у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач не звертався до Страхової із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому ст.35 Закону, а відтак відсутній факт порушення його прав, свобод чи інтересів. Також, у Страхової не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.32 Закону, так як позивачем не надано доказів, що саме внаслідок ДТП настала смерть за відсутності непереборної сили та умислу потерпілої. Матеріали справи не містять відомостей щодо кола усіх осіб, яким відповідно до ст.27 Закону підлягає виплата шкоди в рівних частинах. Оскільки загибла була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, то вимога про стягнення відшкодування у зв`язку із втратою годувальника є безпідставною. В частині стягнення правової допомоги на суму 30000 грн вважає, що позивачем не надано доказів про фактичне здійснення таких витрат. Представник ІІІ особи Гудюк Л. В. в засіданні від 03.08.2023 не заперечила щодо задоволення позову в інтересах неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. 19.10.2022 в на 210 км. автодороги Київ-Чоп, поблизу кафе Норфолк в с Броники Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль Opel, під керуванням водія [PERSON] , рухаючись в напрямку м Рівне, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка знаходилась на проїзній частині. Внаслідок ДТП пішохід загинула на місці події. По даному факту 19.10.2022 слідчим відділом Звягельського районного відділу поліції в Житомирській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №120220605530000726, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Склад останнього встановлений не був, а тому провадження у справі 28.08.2023 було закрито. [PERSON] була матір`ю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 27.10.2017 вона була позбавлена батьківських прав відносно усіх синів та з неї вирішено стягувати на їх утримання аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03.04.2017 до повноліття дітей. Розпорядженням голови районної державної адміністрації №802 від 12.09.2018 хлопчики були влаштовані з 13.09.2018 на виховання та спільне проживання у дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] , позивача по справі. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Opel, була застрахована у Страховій відповідно до Закону згідно полісу №АТ1781083. Правовідносини між сторонами виникли щодо відшкодування шкоди, заподіяної при експлуатації джерела підвищеної небезпеки та страхування цивільної відповідальності власника такого джерела підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (це діяльність, яка пов`язана, окрім іншого, з використанням транспортних засобів), відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки (ст.1187 ЦК України), якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Так, законом може бути встановлений обов`язок особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ст.999 ЦК). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон. Метою здійснення такого страхування (ст.3) є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. За змістом ст.ст.9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування, що й було зроблено позивачем [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу для виплати відповідачем неповнолітнім дітям шкоди, заподіяної смертю їх матері, позивач посилався на норми п.п.27.2, 27.3 ст.27 Закону, згідно яких страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК (у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання), та моральної шкоди кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини, тобто відшкодовується на безумовній підставі. Разом із цим така відповідальність має свої межі, за якими вона виключається у разі непереборної сили та умислу потерпілого. Непереборна сила це надзвичайна і нездоланна в даних умовах обставина, джерелом якої можуть бути явища природи, технічні механізми, хвороба, люди, звірі та інші об`єктивні чинники, через які особа позбавляється можливості діяти як належить відповідно до своєї волі і свідомості. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Як слідує з матеріалів справи, слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження по факту ДТП, під час якого загинула мати неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час проведення досудового слідства було встановлено, що [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння (в її крові виявлено 3,62 проміле етилового спирту, що розцінено як тяжке отруєння алкоголем), рухалась проїзною частиною в темну пору доби з порушенням правил дорожнього руху та її дії перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою і її наслідками. При цьому в діях водія автомобіля Opel не вбачається невідповідностей вимогам ПДР і він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, оскільки був позбавлений часу необхідного навіть для початку виконання термінового гальмування. А тому в даному випадку має місце відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими діями та наслідком. За змістом п.32.1 ст.32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оконечникова, перебуваючи в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, своїми діями створила небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто наявна її вина. Крім того, відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути. Отже, виходячи з того, що вини водія [PERSON] , який керував автомобілем Opel, у скоєнні ДТП не встановлено, проте у діях [PERSON] є порушення Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої їй заподіяно шкоду, та враховуючи, що загибла повинна була усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння (рух в непередбачуваному для цього місці), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відтак, у задоволенні позову та, відповідно, відшкодуванні понесених судових витрат у вигляді правової допомоги, слід відмовити.

Outcome: dismissed