Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Акімова О. О. 08.12.2022 року (вх.\~№ 21272) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до відповідача, у якій просить суд визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz CLS 550», 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см (вартість якого складає 1\~263\~850 грн. 00 коп.) спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 631\~925 грн. 00 коп. що складають частину від вартості автомобіля вартості «Mercedes-Benz CLS 550», 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см., а також понесені судові витрати. Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 28.07.2020\~року між\~сторонами було\~укладено шлюб,\~який зареєстровано\~Чорноморським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Одеському районі\~Одеської області\~Південного міжрегіонального\~управління міністерства\~юстиції (м.\~Одеса),\~актовий запис\~№ 210.\~За весь\~час шлюбу\~сторони завжди\~хотіли придбати\~власний автомобіль,\~на що\~систематично відкладали\~гроші з\~сімейного бюджету.\~21.06.2022\~року за\~ці відкладені\~кошти із\~сімейного бюджету\~відповідач придбав\~автомобіль марки\~«Mercedes-Benz\~CLS\~550»,\~2014\~року випуску,\~об`єм двигуна\~4663\~куб.см.,\~який зареєстрував\~у ТСЦ\~№ 5152\~РСЦ ГСЦ\~МС в\~Одеській області.\~Вартість автомобіля\~складає 35\~000\~доларів США,\~що у\~еквіваленті складає\~1\~263\~850\~грн.\~00\~коп.\~з яких\~631\~925\~грн.\~00\~коп.,\~належать позивачу\~на праві\~спільної сумісної\~власності.\~Окрім цього\~зазначає,\~що на\~день подання\~позовної заяви\~позивачем не\~отримано жодних\~коштів. За таких обставин, просить суд задовольнити позовну заяву. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Румілову Н. М. Судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України\~направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 01.02.2023 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2023 року постановлено зазначену позовну заву залишити без руху. Надати позивачу строк для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали 5 (п`ять) днів. 21.02.2023 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшло письмове клопотання про долучення доказів у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Розпорядженням Залізничного районного суду м. Львова №89/23/В від 01.06.2023 року щодо призначення повторного проведення автоматизованого розподілу справи у зв`язку із звільнення [PERSON] з посади судді Залізничного районного суду м. Львова і зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.06.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.07.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі. Уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Міцух Ю.\~І. у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився хоча про дату, місце та час проведення судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд зазначає, що згідно ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ст.\~15,\~16\~ЦК України,\~ст.\~4\~ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом фактичні обставини справи. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 28.07.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2022 року розірвано. За адвокатським запитом № 30/06 від 30.06.2022 року до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області заявником отримано відповідь, яка датована 04.07.2022 року № 31/15-12аз, у якій зазначено, що за відповідачем станом на 04.07.2023 року згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 21.06.2022 року у ТСЦ № 5152 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області на підставі вантажно митної декларації, був зареєстрований автомобіль марки «Mercedes-Benz CLS 550», 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см. державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] , що також стверджується копією оголошення з сайту продажу автомобілів «auto.ria.com», де цей автомобіль [PERSON] виставлений на продаж. Згідно копії оголошення із сайту продажу автомобілів «auto.ria.com», вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz CLS 550», 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см. - проданий. Окрім цього, продаж автомобіля марки Mercedes-Benz CLS 550, 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см. підтверджується відповіддю ТСЦ МВС № 5152 від 18.10.2022 року № 31/15/5152-14/АЗ на адвокатський запит № 05/10 від 05.10.2022 року про відсутність станом на 18.10.2022 року у [PERSON] зареєстрованих транспортних засобів. Мотиви прийняття рішення судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року в справі № 334/9028/15-ц, від 16.12.2019 року в справі № 333/2114/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.01.2020 року в справі № 462/6409/18. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Зі змісту ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вирішуючи даний спір суд з`ясовує обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства сторонами, джерело і час його придбання. У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач у цій справі просила припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації. Одночасно позивач позбавляється можливості користуватися спірним автомобілем, оскільки такий перебуває у спільній власності сторін, однак така припиняється. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки позивач позбавляється частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz CLS 550», 2014 року випуску, об`єм двигуна 4663 куб.см, було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, він відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, однак, як встановлено судом спірний автомобіль після розірвання шлюбу сторін перереєстровано на підставі електронних торгів на третю особу. Позивач звертаючись до суду із даним позовом не заявляє вимог про визнання не дійсними електронних торгів, про витребування майна з чужого незаконного володіння, або про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості реалізованого автомобіля. Оскільки, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги факт відчуження спірного автомобіля, суд приходить до висновку про необхідність відмови в частині визнання права власності на спірний автомобіль. Судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 6 319 грн. 30 коп. (а.с. 40). На підставі викладеного,

Outcome: partial