Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивований тим, що 10.04.2012 року між [PERSON] і [PERSON] усно було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 32\~000 гривень, які останній зобов`язувався повернути за вимогою. Письмовою вимогою від 28.01.2022 року позивач вимагав від відповідача повернути кошти з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 125\~710 гривень. Дану письмову вимогу відповідачу було вручено особисто 02.02.2022 року, проте по теперішній час відповідач суму боргу не повернув. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь суму боргу, а також за період з 12.04.2012 року по 01.01.2022 року індекс інфляції та 3% річних, що на загальну суму становить 125\~710 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, судом неодноразово надсилалися на зареєстровану адресу місця проживання відповідача копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї документами, однак документи поверталися до суду, один раз у зв`язку із закінченням терміну зберігання, другий раз адресат відсутній за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що із квитанції №109445 від 10.04.2012 року UniCredit Bank ПАТ «Укрсоцбанк» вбачається, що було поповнення рахунку на 32\~000 гривень (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Згідно із реквізитами для поповнення карткового рахунку в грн., слідує наступне: «реквізити банку отримувача: МФО 300023, ОКПО 00039019, транзитний рахунок [NUMBER] , назва банку Суворовське відділення ПАТ «Укрсоцбанк», в призначення платежу вказати: для поповнення [NUMBER] [PERSON] » (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Постановою старшого слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області Лазорка Ю.С. від 29.06.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014070040002013 від 09.07.2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с. 7). Із письмової вимоги про повернення позики з урахуванням індексації датованою 28.01.2022 року вбачається, що [PERSON] вимагає від [PERSON] протягом 30 днів з моменту отримання даної письмової вимоги сплатити повну суму заборгованості у розмірі 125\~710 гривень. У даній вимозі [PERSON] зазначає реквізити на які [PERSON] повинен перерахувати суму, а також зазначає призначення платежу сплата боргу за договором №0597/08/26-ZNv від 13.10.2008 року (а.с. 8-10). Згідно накладної Укрпошти за №8960011763700 від 31.01.2022 року [PERSON] надіслав повідомлення [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Із рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти за номером відправлення (трекінг) 8960703526740 від 28.01.2022 року слідує, що адресат [PERSON] отримав листа від відправника [PERSON] 02.02.2022 року (а.с. 13). Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір позики це один із видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є реальним, одностороннім, відплатним або безоплатним. Це означає, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов`язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним, так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Суб`єктами позики є будь-які фізичні та юридичні особи. Договір позики, як і кредитний договір (та й договір банківського вкладу), оформлює єдині за своєю економічною природою відносини. Відмінності між ними полягають переважно в тому, що кредитором за кредитним договором виступають банки та інші фінансові установи, а позикодавцем за договором позики можуть бути будь-які фізичні та юридичні особи. Таким чином, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. При укладенні договору позики сторони мають звернути увагу на форму, яка передбачена законодавцем для цього виду договорів. \~Договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. У ЦК України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Отже, з положення закону вбачається, що проста письмова форма обов`язкова для договору позики, тільки коли позикодавець юридична особа, а також в усіх випадках, якщо сума договору позики перевищує встановлений законом розмір. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї з них договір може бути нотаріально посвідчений. Окремо слід зазначити, що згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У договорі позики можуть передбачатися місце і час повернення позики, а також особа, якій необхідно повернути позику. На договір позики розповсюджуються положення ЦК України про місце виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 532 ЦК України, згідно з якою, якщо місце виконання грошового зобов`язання не встановлене в договорі, виконання здійснюється за місцем проживання кредитора (позикодавця), а якщо позикодавцем виступає юридична особа за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор (позикодавець) на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника (позичальника), зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора (позикодавця) з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних зі зміною місця виконання. \~Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів із дня пред`явлення вимоги позикодавцем (ст. 1049 ЦКУ). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до\~ст.417 ЦПК України\~є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, досліджуючи надані сторонами докази, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що взагалі між позивачем і відповідачем було укладено саме договір позики, а також те, що позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав гроші у розмірі 32\~000 гривень в якості позики. Крім цього, у Постанові про закриття кримінального провадження від 29.06.2016 року, органом досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] мав передати грошові кошти, а [PERSON] мав виконати певні дії, тобто із даного рішення органу досудового розслідування слідує про дії які сторони мали вчинити, тобто в майбутньому і не вбачається факт про те, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти. Також судом досліджувалася письмова вимога позивача [PERSON] , яка була адресована [PERSON] , де було встановлено, що позивач [PERSON] вимагає від [PERSON] сплатити заборгованість у розмірі 125\~710 гривень за договором позики від 10.04.2012 року, однак просить сплатити на реквізити, де призначення платежу позивач [PERSON] зазначив, що це сплата боргу за договором №0597/08/26-ZNv від 13.10.2008 року, тобто інший договір, ніж усний договір позики від 10.04.2012 року, про який зазначає позивач у поданому позові. Також суд критично відноситься до інших доказів позивача, оскільки у них містяться ряд неточностей та суперечностей, зокрема із накладної Укрпошти вбачається, що її номер 8960011763700, дата складання/приймання 31.01.2022\~року і такий самий номер, дату містить фіскальний чек Укрпошти, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить інший номер та іншу дату реєстрації листа [PERSON] , а саме №8960703526740, дата подання 28.01.2022 року. Окремо судом на офіційному сайті Укрпошта досліджувалися номера відпрвлень і було встановлено, що дані відправлення за №8960011763700 та за №8960703526740 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому позов є необґрунтований у задоволенні якого слід відмовити.

Outcome: dismissed