Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

11.07.2023р. Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому вказав, що відповідачка, з метою отримання банківських послуг, 17.05.2013р. підписала з позивачем заяву № б/н та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, та, що заявою відповідачки підтверджується факт її поінформованості про умови кредитування в АТ КБ ПриватБанк, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Посилався на те, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, яка дає визначення договору приєднання. А також, що формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, які згідно заяви також отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 27 000 грн. Посилався на те, що відповідачка, всупереч норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 07.06.2023р. у неї перед позивачем наявна заборгованість в сумі 32 539 грн. 58 коп., з яких: 25 567 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом, та 6 972 грн. 46 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Представник позивача в судові засідання, призначені на 08.09.2023р., 31.09.2023р. та 17.10.2023р., не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 11.07.2023р. звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача, в якому не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судові засідання, призначені на 08.09.2023р., 31.09.2023р. та 17.10.2023р., не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а також не подала до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 17.10.2023р. судом, в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази наявні в матеріалах судової справи, судом встановлено таке. Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013р. між ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, та відповідачкою укладено кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення, згодна з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздруківки з сайту http://privatbank.ua. Та, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. До позовної заяви, крім анкети-заяви, представник банку додав Умови і правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, які не підписані позичальником. Також позивач надав Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою 01.02.2022р., в якому відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 17.05.2013р. Крім того, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Згідно з довідкою АТ КБ ПриватБанк б/н та дати, за кредитним договором підписаним між банком та [PERSON] , останній були надані наступні кредитні картки: 17.05.2013р. типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 07/16; 25.03.2014р. типу WGMMS DebitMasterCard Gold № [NUMBER] з терміном дії до 01/18; 26.10.2015р. типу Універсальна Gold» № [NUMBER] з терміном дії до 01/18; 14.03.2018р. типу Універсальна Gold № [NUMBER] з терміном дії до 01/22; 01.02.2022р. типу Універсальна Gold № [NUMBER] з терміном дії до 02/26. Відповідно до довідки АТ КБ ПриватБанк б/н та дати, умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я позичальника [PERSON] змінювалися: 25.03.2014р. встановлено кредитний ліміт 15 000 грн.; 25.03.2014р. кредитний ліміт зменшено до 15 000 грн.; 04.07.2014р. кредитний ліміт збільшено до 16 500 грн.; 24.05.2019р. кредитний ліміт збільшено до 22 000 грн.; 30.07.2020р. кредитний ліміт збільшено до 27 000 грн.; 08.02.2022р. кредитний ліміт зменшено до 0 грн. 00 коп. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 07.06.2023р. становить 32 539 грн. 58 коп., з яких: 25 567 грн. 12 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 6 972 грн. 46 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідачка [PERSON] \~в період\~з 15.08.2013р.\~по 05.02.2022р. користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, оплату послуг, придбання продуктів харчування, інше. Вона ж, 04.02.2022р. здійснила оплату послуг в Універмазі Копійка на суму 43 грн. 60 коп. та 05.02.2022р. кошти в сумі 6 грн. 40 коп. були перераховані за вкладом скарбничка. За увесь час користування кредитною карткою відповідачка використала 135 078 грн. 18 коп. кредитних коштів, та повернула 172 757 грн. 36 коп. Також у період кредитування, банком відповідачці були нараховані та стягнуті: відсотки в розмірі 66 292 грн. 59 коп., комісія в розмірі 3 596 грн. 13 коп., пеня в розмірі 300 грн., штрафи в розмірі 400 грн. та стягнуті страхові виплати в розмірі 1 645 грн. 00 коп., сплата яких не була обумовлена сторонами та визначена умовами кредитного договору (анкеті-заяві). Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства в сфері кредитних правовідносин слід зазначити таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. За такого, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, сплати комісії та страхових платежів. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, розмір яких не визначений в анкет -заяві. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.05.2013р., посилався на Умови і правил надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору. Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Тарифи розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд, встановивши наведені обставини, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.05.2013р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.07.2023р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови і правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, страхових платежів, надані банком Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана [PERSON] , і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.05.2013р. шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, сплати комісій та інших платежів. За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, сплати комісій та інших платежів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991року № 1023-XII Про захист прав споживачів (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, ПАТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17. Окремо слід зазначити щодо клопотання позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному веб-сайті позивача, судом відхиляється, оскільки такий огляд не змінить тих обставин, що Умови неодноразово могли змінюватися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин з до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Також, огляд веб-сайту не змінить і тих обставин, що вони відповідачкою не підписані, а отже й обставини щодо недоведеності, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками в сумі 6 972 грн. 46 коп. є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а відтак не підлягають задоволенню. Водночас, з розрахунку заборгованості наданого позивачем та виписки за договором відповідачки за період з 15.08.2013р. по 01.04.2023р. слідує, що відповідачкою використано кредитні кошти в сумі 135 078 грн. 18 коп. При чому позивачем, в порушення умов укладеного кредитного договору, нараховувалися відсотки за користування кредитом (66 292 грн. 59 коп.), пеня (300 грн. 00 коп.), штрафи (400 грн. 00 коп.), комісія (3 596грн. 13 коп.), страхові платежі (1 645 грн. 00 коп.) не передбачені умовами кредитного договору. За вказаний період на погашення кредиту було внесено кошти на загальну суму 172 757 грн. 36 коп., які позивачем зараховано, зокрема, на погашення заборгованості по тілу кредиту, та інших платежів, нарахування яких кредитним договором не передбачено, - відсотків за користування кредитом, пені, штрафу, комісії, страхових платежів. З огляду на вищевикладене слід також зазначити, що оскільки кредитним договором укладеним між позивачем та відповідачкою не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, комісії та інших платежів, кошти, які були зараховані позивачем на погашення вказаних платежів, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України. Так ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, з урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені, комісії та інших платежів підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за основною сумою заборгованості за кредитом. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 25 567 грн. 12 коп. є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а відтак не підлягають задоволенню, оскільки кошти в сумі 172 757 грн. 36 коп., які були спрямовані на сплату заборгованості за кредитним договором, та мають бути зараховані в рахунок погашення основного боргу за кредитом, на 37 679 грн. 18 коп. (172 757 грн. 36 коп. - 135 078 грн. 18 коп. - 37 679 грн. 18 коп.), перевищують суму отриманих відповідачкою від позивача кредитних коштів. Вищевказане також свідчить про відсутність у відповідачки жодної заборгованості за кредитним договором, укладеним 17.05.2013р. між нею та позивачем. В сукупності вищевикладеного слідує, що вимоги позивача в цілому є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а відтак позов не підлягає задоволенню. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed