Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобов`язати Оболонський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт зі всього майна, належного на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), накладеного постановою Районного відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 282/10 від 07.06.2004, зареєстрований Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 27958 від 10.06.2004. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вищевказаною постановою відповідачем було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу. Проте, на даний час виконавче провадження на виконанні у Оболонському ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває, є закритим та знищеним. Ухвалою суду 04 жовтня 2023 року за вказаним позовом відкрито провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. На підставі Постанови Районного відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 282/10 від 07.06.2004 Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 10.06.2004 зареєстровано за № 27958 обтяження у вигляді накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавче провадження, в межах якого виносилася постанова № 282/10 від 07.06.2004 про накладення арешту на все майно [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), на виконані у відділі відсутнє. У Єдиному реєстрі боржників відносно позивача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) станом на 19.10.2023 відомості відносно нього відсутні, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно позивача. Відповідно до змісту листа відповідача від 01.08.2023 вбачається, що зняти арешт з майна [PERSON] у державного виконавця не має змоги, так як виконавчі документи за 2000 по 2017 рік згідно п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, а тому виконавче провадження відносно [PERSON] на виконанні відсутнє. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Верховний Суд у своїй Постанові від 13 липня 2022 року по справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22) виснував, що відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Крім того, Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном [PERSON] , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, закінчене і знищене. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), арешт може бути знятий за рішенням суду. Тому суд уважає необхідним на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з майна позивача. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд уважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ст. 12, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року,

Outcome: approved