Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськраойнного суду Хмельницької області із вказаним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в якому просила визнати недійсними укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінас» та [PERSON] договір споживчого кредиту №10001007738 від 26.09.2019 року, а укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №11052021 від 11 травня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2022 році [PERSON] від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» почали надходити телефонні дзвінки з вимогою повернути цьому товариству близько 10 000,00 гривень боргу із твердженням про те, що 2019 року на підставі кредитного договору остання отримала від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» кредит у сумі 3000,00 гривень. На підтвердження факту укладення кредитного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надала копію договору №10001007738 про надання споживчого кредиту від 29.09.2019 року за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надало [PERSON] кредит у сумі 3000,00 гривень строком на 21 день зі сплатою відсотків у розмірі 547,5% річних. Із представленого договору вбачається, що він був укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] електронним підписом. Зазначила, що вказаного договору вона з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не укладала, електронного підпису не створювала та цей договір таким підписом не підписувала, кредитних коштів не отримувала. За таких обставин, посилаючись на положення частин 1, 3, 4, 5 ст.203, ч..1 ст.215 ЦК України цей правочин слід визнати недійсним. Крім того, оскільки [PERSON] кредитний договір №10001007738 від 26.09.2019 року із ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не укладала, кредитних коштів не отримувала, останнє продало за договором факторингу №11052021 від 11.05.2021 року неіснуючі борги, а отже і цей договір слід визнати недійсним. У поданому відзиві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» позов не визнало, заперечило проти його задоволення. Зазначило, що 26.09.2019 року між [PERSON] і ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений Договір про надання споживчого кредиту №10001007738 за умовами якого фінансова компанія надало [PERSON] кредит у сумі 3000,00 гривень на строк 21 день та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 547,5% річних. Вказаний договір був укладений між сторонами в електронній формі, шляхом заповнення [PERSON] у її особистому кабінеті заяви на отримання кредиту на сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Вказаний договір був підписаний [PERSON] шляхом проставляння електронного цифрового підпису (одноразовим ідентифікатором. Таким чином між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, його форма та зміст відповідає вимогам діючого законодавства та підстав для визнання його недійсним не має. Також просило врахувати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» безпосередньо не укладало із [PERSON] оспорюваний нею кредитний договір, не є його стороною, а отже є неналежним відповідачем у цій справі. Відзив від ТОВ «ФК Інвест Фінанс» на адресу суду не надходив. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити із підстав, заявлених у позовній заяві. Зазначив, що жодних кредитних договір [PERSON] із ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не укладала, Договір про надання споживчого кредиту №10001007738 від 26.09.2019 року не підписувала та кредитних коштів від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не отримувала. За таких обставин Договір про надання споживчого кредиту №10001007738 від 26.09.2019 року слід визнати недійсним. Крім того, оскільки за договором факторингу №11052021 від 11 травня 2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за Договір про надання споживчого кредиту №10001007738 від 26.09.2019 року, який остання не укладала, і цей договір слід визнати недійсним. Представник ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися найденим чином. Від представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшло клопотання, в якому останній просив справу розглядати за його відсутності. Фактичні обставини справи встановлені судом. 26.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» і [PERSON] був укладений договір №100010007738 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариством надано позивачці фінансовий кредит у розмірі 3000,00 грн (пункт 1.2.), строком на 21 днів. У пункті 1.6. договору про надання споживчого кредиту визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5 % річних від суми кредиту, 1,5% на день. Згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять 945,00 гривень із розрахунку 21 дня користування кредитом. 11.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 11052021 за умовами якого «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту №100010007738. Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №110521 від 11.05.2021 року Рєстру боржників заборгованість [PERSON] за договором кредиту №100010007738 склала 9 420,00 гривень, із яких 3 000,00 гривень основний борг, 6420,00 гривень нараховані проценти. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З досліджених матеріалів справи встановлено, що оспорюваний договір про надання споживчого кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Вказаний договір був укладений шляхом реєстрації позивачки в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця, у створеному нею особистому кабінеті. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину (розмір кредиту, строк користування кредитними коштами, плата за таке користування, тощо). Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання Договору про надання споживчого кредиту №10001007738 недійсним є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про визнання недійсним Договору факторингу № 11052021, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд зазначає, що така вимога є по суті похідною від основної вимоги - визнання кредитного договору недійсним. Оскільки у задоволенні основної вимоги слід відмовити, не підлягає задоволенню і похідна вимога - визнання договору факторингу недійсним. При цьому суд також звертає свою увагу на те, що жодних доказів невідповідності укладеного 11.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договору факторингу №11052021 позивачем суду не надано, і з досліджених матеріалів справи судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed