Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири [ADDRESS] від 11.04.2018 року. 25 лютого 2023 року у належній позивачці квартирі сталося залиття та були нанесені збитки внаслідок неналежного стану стояка каналізації квартири [ADDRESS] . Так, 25.02.2023 року орієнтовно з 11-00 год. до 16-00 год. у квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивачки, проводились ремонтні роботи із втручанням в трубу холодного водопостачання, у зв`язку з чим було здійснено попереднє перекриття водопостачання у всьому будинку. Вказані ремонтні роботи проводилися відповідачем самовільно та не були узгоджені з представниками Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал». Після проведення певних, невідомих мешканцям будинку ремонтних робіт, стався прорив труби ХВП зверху квартири на першому поверсі, яка належить позивачці, у зв`язку з чим сталося залиття квартири та підвалу у під`їзді будинку. Після виявлення залиття позивачем викликано аварійну службу КП «Дніпроводоканал», яка зафіксувала факт залиття 25.02.2023 о 20-00 год.. Крім цього, КП «Жилсервіс-5» було складено акт про заподіяну шкоду від 28.02.2023 року, в якому вказано, що по [ADDRESS] , трапилось залиття в результаті течі стояка ХВП квартири [ADDRESS] . Позивачем були вжиті заходи досудового врегулювання спору та відповідачу [PERSON] було направлено лист-претензію від 04.04.2023 року з оцінкою вартості матеріального збитку від ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки», копією квитанцій про оплату послуг оцінки вартості матеріального збитку, фото приміщень, які пошкодженні залиттям, та копію акту КП «Жилсервіса-5», однак відповідач відмовився від отримання вказаного листа. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 45\~657 гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, а також 6 000 гривень 00 копійок за складання звіту вартості матеріального збитку та 3\~000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що 25.02.2023 року в квартирі [ADDRESS] проводилось встановлення лічильника холодної води на внутрішньоквартирну трубу, за запірною арматурою. Лічильник був зареєстрований в КП «Дніпроводоканал» 27.02.2023 року, інших ремонтних робіт у той день не проводилось. Відповідач вказує, що до залиття квартири [ADDRESS] він не причетний, оскільки теча стояка ХВП відбулась у перекритті між стелею квартири [ADDRESS] та підлогою квартири [ADDRESS] . На думку відповідача, за стан внутрішньобудинкової системи стояка ХВП повинен відповідати КП «Жилсервіс-5» ДМР. Крім цього, зауважив, що акт про залиття від 28.02.2023 року, яке трапилось на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), каналізації, складений із грубими порушеннями, а тому є неналежним та не допустимим доказом у справі. Також, у висновку комісії у складі інженера КП «Жилсервіс-5» ДМР Натоки Р.О. та майстра виробничої дільниці КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] зазначено про виявлені у квартирі відшарування побілки та наявність рудих плям покритих грибком, у великих розмірах, що, на думку відповідача, не могло виникнути через 24 години після залиття. Таким чином, пошкодження у великих розмірах могли виникнути задовго до залиття квартири, які позивач бажає усунути за рахунок відповідача. Тому, посилаючись на вказані обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач надала до суду відповідь на відзив, у якому виклала обставини, аналогічні викладеним у позові, наполягала на задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що у суботу 25.02.2023 року орієнтовно з 11-00 год. у будинку зникло водопостачання та у квартирі поверхом вище проводились гучні ремонтні роботи, тому вона змушена була виїхати у справах, однак згодом зателефонувала сусідка та повідомила про залиття квартири та підвалу. Повернувшись у квартиру було виявлено залиття кухні та санвузлу, у зв`язку з чим було викликано аварійну службу КП «Жилсервіс-5» ДМР, які склали акт про залиття від 28.02.2023 року. Вважає, що аварійна ситуація трапилася через дії відповідача, які виразилися у тому, що він без попередження відповідних служб несанкціоновано втрутився у систему водопостачання будинку та проводив ремонтні роботи, які попередньо не погодив із мешканцями будинку та комунальною службою. Крім цього, зазначила, що неодноразово намагалася у досудовому порядку врегулювати із відповідачем питання стосовно відшкодування матеріального збитку, однак відповідач не погодився, а натомість вчиняє конфліктні ситуації, через що вона зазнала значних душевних переживань. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення у повному обсязі посилаючись на те, що 25.02.2023 року в належній йому квартирі [ADDRESS] проводилось встановлення лічильника холодної води на внутрішньоквартирну трубу. Про встановлення лічильника КП «Жилсервіс-5» ДМР та КП «Дніпроводоканал» він не попереджав, за день до початку робіт взяв у сусідки ключ, який перекриває стояк холодного водопостачання у будинку, та здійснив перекриття води. Після завершення робіт зі встановлення лічильника, відновив водопостачання, однак згодом почув шуми води та пішов до сусідки, однак вдома її не було, тому самостійно у підвалі перекрив воду у будинку та викликав аварійну службу. Вважає, що не причетний до залиття квартири позивача, оскільки прорив труби трапився через неналежний\~стан внутрішньобудинкової системи стояка ХВП, що є відповідальністю КП «Жилсервіс-5» ДМР. Крім цього, зазначив, що наданий позивачем акт про залиття від 28.02.2023 року не є належним доказом у справі, оскільки складений із грубими порушеннями та за формою і змістом не відповідає вимогам чинного законодавства. Пошкодження, які у ньому зазначені, не могли з`явитися через 24 години після залиття, а існували задовго до аварії з водопостачанням, тому вважає, що позивач навмисно звинувачує його у причетності до залиття, щоб за його рахунок покращити свої житлові умови. Також, у судовому засіданні буди допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що він працює інженером КП «Жилсервіс-5» ДМР та ним були зафіксовані наслідки залиття квартири [ADDRESS] . Обстеження проводилось 28.02.2023 року та зафіксовано відповідним актом, оригінал якого надав для огляду суду. Зі слів мешканців будинку залиття виникло через несанкціоновану заміну лічильника у квартирі [ADDRESS] , оскільки відповідач не повідомляв КП «Жилсервіс-5» ДМР про встановлення лічильника та про проведення робіт із перекриттям водопостачання у будинку, що є обов`язковим. Стояк у всьому будинку має право перекривати тільки аварійна служба КП «Жилсервіс-5» та мешканці будинку не мають права самочинно перекривати водопостачання у всьому будинку. Свідок [PERSON] , який працює майстром виробничої дільниці КП «Жилсервіс-5» ДМР, пояснив суду, що на дільницю надійшов виклик про залиття квартири [ADDRESS] , тому був здійснений виїзд для фіксування обставин та самого факту залиття, про що 28.02.2023 року складено акт. Залиття сталося з вини жильців квартири [ADDRESS] , оскільки мешканцями вказаної квартири було здійснено самовільне втручання до системи водопостачання будинку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона мешкає у другому під`їзді будинку [ADDRESS] , з обіду 25.02.2023 року та на наступний день у будинку було відсутнє водопостачання, від сусідки їй стало відомо, що власником квартири [ADDRESS] було перекрито водопостачання у всьому будинку через проведення ремонтних робіт. Крім цього, до суду надано нотаріально посвідчену заяву [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями квартири [ADDRESS] , які підтвердили той факт, що 25.02.2023 року (субота) в квартирі [ADDRESS] , проводились гучні будівельні роботи з перекриттям холодної води, орієнтовно з 11-00 год. (факт початку перекриття підтверджують саме, орієнтовно з 11-00 год., оскільки знаходились вдома та не мали можливості користуватися водою) до 16.00 год. (проте, в результаті аварії, води не було до 14.00 год. наступного дня 26.02.2023 р.). Після 16.00 год., коли мешканець (сусід) кв. [ADDRESS] закінчив ремонтні роботи, ввімкнув воду та стався порив груби (чим спричинив залиття кв. [ADDRESS] ), він самостійно перекрив кран ХВП, приніс до мешканців кв. [ADDRESS] ключі від підвального приміщення та сказав, аби вони зв`язалися з мешканкою кв. [ADDRESS] [PERSON] і сповістили її про те, що у неї у квартирі прорвало трубу та вона затопила підвальне приміщення. Через складні стосунки між мешканцями кв. [ADDRESS] та мешканцями кв. [ADDRESS] , мешканець кв. [ADDRESS] - [PERSON] вирішив передати ключі через мешканців кв. [ADDRESS] . [PERSON] одразу зателефонувала мешканці кв. [ADDRESS] - [PERSON] , якої на той момент не було вдома, та сповістила про те, що після невідомих робіт у кв. [ADDRESS] сталося залиття через її кв. [ADDRESS] підвалу під їзду. Коли [PERSON] приїхала додому, то вона викликала аварійну службу водоканалу, в присутності сусідів кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] та кв. [ADDRESS] [PERSON] . Представники Аварійної служби водоканалу зафіксували факт залиття в 20-00 год. 25.02.2023 року, але воду ввімкнути не було можливості, тому що в результаті робіт в кв. [ADDRESS] , стався порив стояка ХВП - порадили вранці 26.02.2023 року знову звернутися до аварійної служби та викликати ремонту бригаду. 26.02.2023 року була повторно викликана аварійна служба водоканалу, яка провела ремонтні роботи та підключила воду на 1 та 2 під`їзди близько 14-00 год.. Вказана заява посвідчена 17.08.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою В.А., реєстровий №785,786. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 11.04.2018 року, за реєстровий №3-715, та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120274857 від 11.04.2018 року (а.с.6-8, 105). 28.02.2023 року комісія у складі інженера КП «Жилсервіс-5» ДМР [PERSON] та майстра виробничої дільниці КГ «Жилеервіс-5» ДМР [PERSON] склали акт про те, що 26 лютого 2023 року у кв. [ADDRESS] , трапилось залиття в результаті течі стояка ХВП квартири [ADDRESS] , (зі слів мешканців кв. [ADDRESS] вказане залиття виникло при самовільному втручанні у систему ХВП, а саме заміна лічильника ХВП мешканцями кв. [ADDRESS] ). У результаті якого в кв. [ADDRESS] при обстеженні було виявлено відшарування побілки та наявність рудих плям - кухня: стеля - наявність рудих плям на S ~ 2,2 м2, стіна - наявність рудих плям на S ~ 0,9 м2; санвузол: стеля - відшарування побілки та наявність рудих плям на S ~ 1,3 м2 стіна - наявність рудих плям на S ~ 0,8 м2 (а.с.146). Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, за адресою: [ADDRESS] , складеного оцінювачем Новомосковського бюро експертної оцінки [PERSON] від 23.03.2023 року, ймовірна ринкова вартість матеріального збитку складає 45657,00 гривень (а.с.20-31). \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень ч.3 ст. 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, зокрема у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 року в рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц. За\~статтею 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписом\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи вбачається, що факт залиття квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачці, підтверджується актом від 28.02.2023 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), каналізації, згідно з якими встановлено залиття у результаті течі стояка ХВП квартири [ADDRESS] . Крім цього, під час розгляду справи встановлено, що залиття трапилося через самовільне втручання відповідача [PERSON] у систему холодного водопостачання, а саме заміна лічильника та несанкціоноване перекриття водопостачання у будинку. Так, правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими\~наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку N 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року №927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії. Суд зазначає, що акт про підтвердження факту залиття квартири [ADDRESS] після залиття, від 28.02.2023 року, який затверджений начальником дільниці КП «Жилсервіс-5» ДМР Золотаревським О.Д., складено за формою та змістом відповідно до вищевказаного наказу №76 від 17.05.2005 року, відтак є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 77- 78\~ЦПК України. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на спростування відповідачем своєї вини у завданні матеріальної шкоди позивачу, відсутні будь-які клопотання про призначення судової експертизи, відсутні будь-які заперечення з приводу наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 23.03.2023 року, хоча спростування відповідачем своєї вини є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт залиття її квартири з вини відповідача [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо розміру завданої майнової шкоди, суд приймає до уваги звіт про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, за адресою: [ADDRESS] , складеного оцінювачем Новомосковського бюро експертної оцінки [PERSON] від 23.03.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість матеріального збитку складає 45657,00 гривень (а.с.20-31). \~ \~ \~ \~ Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, встановивши, що матеріалами справи доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що завдана позивачу майнова шкода у розмірі 45657,00 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача\~моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з положеннями ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України\~позивач має право на відшкодування\~моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав\~моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. При визначенні розміру\~моральної шкоди\~суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що внаслідок залиття квартири та пошкодження її майна, позивач зазнала моральних страждань. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2684, 00 грн. Так, позивач окрім завданої їй матеріальної шкоди просить суд стягнути з відповідача витрати, які були понесені нею за складання звіту вартості матеріального збитку у розмірі 6000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано квитанції на загальну вартість 6000,00\~послуг (а.с.44), відтак суд дійшов висновку, що вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 25.05.2023 (а.с.106), копію додатку №1 договору про надання правової допомоги від 25.05.2023 (а.с.110-111), копію додатку №2 до договору про надання правової допомоги від 25.05.2023 відповідно (а.с.112), копію акту надання послуг №1 від 25.05.2023 року на загальну вартість 3000,00 гривень (а.с.113), копію платіжної інструкції про сплату наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 25.05.2023 у розмірі 3000,00 грн. (а.с.92). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п. п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За вказаних вище обставин, суд вважає виправданими та такими, що відповідають критерію реальності, розумності та співмірності послуги, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Щодо стягнення з відповідача суми судового збору в розмірі 1073,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 24.01.2023 року [PERSON] є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни (а.с.74), тому судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача, що узгоджено з правовою позицією ВСУ від 1 березня 2017 року у справі №6-152цс17. На підставі викладеного та

Outcome: approved