Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який мотивує тим, що 08 червня 2013 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . 02 жовтня 2020 року [PERSON] подано до Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини і ухвалою суду від 10.02.2021 року по справі відкрито провадження. Разом з цим, позивач зазначає, що під час зареєстрованого шлюбу, сторонами набуто у спільну власність майнові права, а саме пай у пайовому фонді ЖБК «Архітектус», який дає право на набуття права власності на квартиру [ADDRESS] . Після введення в експлуатацію об`єкта будівництва, спірну квартиру зареєстровано на праві власності за [PERSON] . При цьому, 30 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири за ціною 540 000,00 грн.. В даному договорі зазначено, що вказана квартира належала Позивачу та Відповідачу на праві спільної сумісної власності. Проте, як стверджує позивач, кошти отримані від продажу квартири, використані не в інтересах сім`ї, а самовільно присвоєні [PERSON] , у якої був відсутній намір повертати частину її вартості Позивачу у сумі 270 000.00 грн. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь 1/2 вартості квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя, що знаходиться у [ADDRESS] , а саме у розмірі 270 000.00 грн., а також судові витрати. Не погоджуючись із вказаним позовом, 11.02.2022 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач не заперечила факту набуття під час шлюбу з відповідачем у спільну власність майнових прав, а саме паю у пайовому фонді ЖБК «Архітектус», який дає право на набуття права власності на квартиру [ADDRESS] та у подальшому реєстрації права власності на цю квартиру. Також відповідач [PERSON] не заперечує і факту укладення між нею та [PERSON] (батьком позивача) договору купівлі-продажу вказаної квартири від 30.11.2020 року. Зазначає у відзиві, що такого рішення сторони дійшли після подання до суду 02.10.2020 року позову про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини, а також у результаті тривалих розмов відповідача з позивачем та його батьками. При цьому , відповідач у відзиві звертає увагу на те, що позивач був присутній під час укладення вказаного договору купівлі-продажу від 30.11.2020 року у приватного нотаріуса Савко О. та надав добровільно письмову нотаріально посвідчену заяву про згоду на укладення цього договору . У відзиві також вказує , що після укладення договору купівлі-продажу, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Савко О.В., в присутності позивача, [PERSON] , [INFO] (батька відповідача), [PERSON] (батька позивача), відповідачці було передано, згідно попередньої усної домовленості, частину коштів від зазначеної в договорі купівлі-продажу квартири суми, тобто 270 000 гривень. Відповідач вкаує на те, що у подальшому вона із малолтнім сином звільнила вказану квартиру та переїхали проживати до її батьків [ADDRESS] , а позивач залишився проживати та на дани час проживає у квартирі по [ADDRESS] (спірній квартирі). У відзиві також зазачила, що грошові кошти, які отримала від продажу квартири від [PERSON] були нею використані на потреби утримання та виховання їх спільного з позивачем неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] у свою чергу, скористався правом та подав 21.03.2022 року через канцелярію суду відповідь на відзив, доводи якої по суті заперечень на пояснення відповідача зводяться до того, що позивач не погоджується із такими твердженнями відповідача, вважає, що остання не бажає повертати належну позивачеві суму коштів, а також те, що відзив поданий із порушенням вимог встановлених ЦПК України. Процесуальні рішення по справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.05.2022 року відмовлено представику адвокату Свиді О.Г., який діє в інтересах [PERSON] у прийнятті зустрічної позовної заяви про визнання удаваним правочином договір купівлі-продажу від 30 листопада 2020 року вчиненим між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу квартири. Ухвалою суду від 14.10.2022 року відмовлено позивачеві [PERSON] у прийнятті заяви про\~збільшення \~( доповнення, уточнення) позовних вимог\~щодо зарахування суми коштів у розмірі 270, 000 грн. в рахунок суми коштів відповідно до рішення суду від 04.02.2022р № 308/10194/20 р по цивільній справі № 308/16325/21, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про стягнення вартості квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя. 14.10.2022 року відповідно до ухвали суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні за участі сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив такі задовольнити з підстав та мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Свида О.Г. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що він є батьком відповідачки [PERSON] та колишнім тестем позивача і щодо продажу спільної квартири йому відомі усі обставини. Зазначив, що його донька (відповідач [PERSON] ) перебувала з позивачем ( [PERSON] ) у шлюбі з 2013року, проживали разом у його помешканні певний час. Згодом він, разом з батьками позивача [PERSON] та його дружиною вирішили придбати дітям квартиру, а кошти на це поділити навпіл. Вказав, що у 2020 році [PERSON] та [PERSON] виріши розірвати шлюб, через певні непорозуміння . Пояснив, що до нього приїхали батько [PERSON] - [PERSON] із своїм братом і запропонували викупити частину квартири де проживали [PERSON] та [PERSON] . Після досягнення згоди усі разом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] погодилися і поїхали до нотаріуса , де були присутні, як батько позивача із своїм братом, так і сам позивач та відповідач. Після підписання договору купівлі-продажу квартири, батько позивача [PERSON] передав [PERSON] обумовлену частину (половину) суми вартості квартири, а саме 270 000 гривень, оскільки, вона повинна була виїїхати з малолітнім сином з проданої квартири, а [PERSON] залишався у квартирі проживати надалі. Оскільки , позивач [PERSON] був працівником митниці, державним службовцем , то квартиру придбав його батьо [PERSON] , так як позивач не хотів вказувати про наявність у нього такого майна. [PERSON] підтвердив той факт , що [PERSON] жодним чином не заперечував щодо продажу квартири своєму батьку [PERSON] , та не заявляв жодних претензій під час укладення угоди в нотаріуса чи щодо повернення чи передачі йому яких небудь коштів за відчужувану квартиру. Зазначив, що [PERSON] був присутній при передачі коштів його батьком [PERSON] доньці [PERSON] в розмірі саме 270 000 грн. і не більше. Допитаний у судовому засіданні 05.07.2023 року свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу у м.Ужгород. Зазначила, що 30.11.2020 року до неї прийшли [PERSON] та відповідач [PERSON] разом із покупцем квартири [PERSON] з метою укладення договору купівлі-продажу спірної квартири розташованої за адресою : у [ADDRESS] . [PERSON] пояснила, що у звязку зі спливом часу , точно не може пригадати чи кошти [PERSON] саме [PERSON] передавалися у її присутності, однак, точно пам`ятає, що позивач [PERSON] особисто підписав необхідні документи, заяву та дав згоду на відчудження спільної квартири його дружиною [PERSON] та жодних суперечностей між сторонами під час укладення угоди не виникало і не було. [PERSON] зазначила, що заява [PERSON] про надання дозволу позивачем на продаж спільної квартири є обов`язковою умовою посвідчення нею договору нотаріально і оригінал такаої заяви міститься у нотаріальній справі нотаріуса. У судове засідання неодноразово викликався також свідок [PERSON] (батько позивача) та судом вживались заходи щодо виклику такого, однак, останній до суду не з`явився. Та в подальому , учасники розляду справи не наполягали на виклику та допиті такого в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , відповідча [PERSON] , її представника [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди (частина 2\~статті 16 ЦК України). Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 01.10.2015р.. За час спільного проживання сторонами набуто майнові права , а саме пай у пайовому фонді ЖБК "Архітектус" , який дає право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , площею 72.0 кв.м. яка була зареєстрована за відповідачем, що стверджується договором №1 купівлі-продажу майнових прав (паю) від 16.04.2014 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В. , продавець [PERSON] (відповідач), перебуваючи в шлюбі з позивачем , продала покупцеві [PERSON] спільну квартиру, що за адресою: [ADDRESS] за ціною 540\~000,00 (п`ятсот сорок тисяч) гривень. У свою чергу , позивачем було надано згоду [PERSON] на продаж цієї квартири, що підтверджується заявою [PERSON] від 30.11.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В., копія якої міститься у матеріалах справи. Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. У відповідності до\~ст. 60\~СК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 63 СК України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з\~приписами ст.\~65\~СК України\~Дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При\~укладенні договорів\~одним із\~подружжя вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~визнання договору\~недійсним як\~такого,\~що укладений\~другим із\~подружжя без\~її,\~його згоди,\~якщо цей\~договір виходить\~за межі\~дрібного побутового. Для\~укладення одним\~із подружжя\~договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода\~на укладення\~договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У постанові Пленуму Верховного Суду України у пунктах 23, 24, 25, 30\~від 21.12.2007 року №11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам надано розяснення, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК\~України, ч. 3\~ст. 368 ЦК\~України) відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як було встановлено судом, що сторонами [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання було придбано пай у пайовому фонді ЖБК "Архітектус" , який дає право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , в якій в подальшому спільно проживали сторони [PERSON] та [PERSON] з 2014 року по 2020рік. Згідно ст. 70 СК України спірна квартира, яка була зареєстрована на відповідача [PERSON] , сторонам [PERSON] та [PERSON] належать на праві спільної сумісної власності подружжя, частки цього майна сторін є рівними. Як встановлено в судовому засіданні , відповідач [PERSON] за згоди позивача [PERSON] , тобто чоловіка, відчужила спільну квартиру батькові позивача [PERSON] , що підтверджується зокрема і письмовою заявою наданою [PERSON] 30.11.2020 року приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В. , в якій позивач [PERSON] також вказує , що у нього відсутні будь-які заперечення щодо кожної умови правочину та такий укладється його дружиною [PERSON] в інтересах сім`ї , на умовах, які попередньо обговорили та такі вигідні для сторін і укладення такого договору купівлі-продажу відповідає спільному волевиявленню та погоджується з тим , щоб умови договору купівлі-продажу визначались дружиною [PERSON] самостійно. В судовому засіданні , свідок приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Савко О.В. також підтвердила той факт , що у її присутності перед підписанням договору купівлі продажу квартири за адресою : [ADDRESS] , [PERSON] власноручно підписав вказану заяву та надав згоду на продаж його дружиною [PERSON] вказаної вище квартири та між сторонами в приміщенні нотаріальної контори було проведено розрахунок у її присутності та жодних претензій щодо не отримання [PERSON] коштів від покупця [PERSON] чи продавця [PERSON] позивачем не висловлювались та жодних претензій у позивача не було. У своїх поясненнях наданих в судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що у свою чергу, отримала від покупця [PERSON] за їх домовленістю та домовленістю з позивачем [PERSON] половину суми від обумовленої ціни договору купівлі-продажу квартири - 270\~000, 00 (двісті сімдесят тисяч) гривень, що підтверджується також і показами свідка [PERSON] (батько відповідача), який був присутній під час укладення договору купівлі-продажу. Як встановлено в судовому засіданні з поснень позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , під час укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , 30.11.2020року, позивач [PERSON] жодних претензій до позивача , дружини [PERSON] з приводу не отримання ним грошових коштів від продажу іх спільної квартири не висловлював , що підтвердив і сам позивач у судовому засіданні. З поясненнь позивача [PERSON] наданих у судовому засіданні встановлено, що такий, після укладення договору купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] залишився проживати і на даний час мешкає у вказаній квартирі , в той час, як відповідач [PERSON] виїхала з квартири з їх спільним мололітнім сином [PERSON] проживати в інше помешкання. А отже, твердження позивача [PERSON] про те, що відчудження відповідачем [PERSON] їх спільної квартири набутої під час шлюбу за адресою: [ADDRESS] відбулося без його згоди та за невідомих йому умов та не узгодженою ціною продажу квартири чи порядку розрахунку чи не отримання коштів позивачем від продажу вказаної квартири , не знайшли свого належного підтвердження. Враховуючи зазначені вище обставини справи, а також факт відчуження відповідачем [PERSON] за згоди позивача [PERSON] їх спільної квартири набутої під ас шлюбу , за адресою : [ADDRESS] , суд не погоджується з доводами та вимогою позивача [PERSON] викладеними у позові та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі . Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed