Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

21 липня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з батьком позивачем по справі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони з 04.09.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти самостійно обрали своє місце мешкання разом з позивачем. Проте відповідачка ставить під сумнів законність проживання дітей разом з позивачем, тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засідання вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явились, до суду надали заяву, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву, просили справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнала. Згідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] /а.с. 14/ Наразі діти проживають разом з батьком в будинку [ADDRESS] . Згідно з наданим органом опіки та піклування висновком від 29.09.2023 про визначення місця проживання дітей, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] проживають разом з батьком, де для них створені належні умови виховання. Стосунки з батьком добрі, він піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Діти бажають проживати з батьком. Мати проти цього не заперечує. Виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей, є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків (ст. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001 року). Разом з тим, той із батьків, який не проживає з дитиною, повинен мати можливість підтримувати регулярні контакти з нею, має право на відвідування (рішення ЄСПЛ у справі «Ельсгольц проти Німеччини» від 13.07.2000 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визнання підповідачем позову не суперечить Закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved