Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

14 липня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування позивачка зазначає, що 24 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає спільно з матір`ю. Станом на момент звернення до суду, позивачка та відповідач шлюб не розірвали, проте разом не проживають. Самостійно утримувати дитину вона не має можливості, оскільки наразі перебуває у декретній відпустці. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 липня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, та направлено відповідачу для надання відзиву на позовну заяву. 29 вересня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що проти задоволення позовних вимог вони заперечують, вважають позовні вимоги не обґрунтованими. Крім того, зазначає, що досудове врегулювання спору між сторонами не проводилось. З 24 лютого 2022 року відповідач став на захист держави та перебуває на службі. Проте, з лютого 2022 року він щомісячно в добровільному порядку перераховує на картковий рахунок позивача кошти в сумі 10\~000 15\~000 грн., а також надсилає не тільки кошти на утримання дитини, які позивач, як виявилось витрачала на оренду квартири, бо не бажає жити за місцем реєстрації, а також купує продукти харчування та сплачує щомісячно за телебачення в розмірі 200 грн. на місяць, за номер телефону позивача в розмірі близько 350 грн. на місяць, який він придбав їй, щоб не турбували її, як виявилось з банківських та фінансових установ, в яких вона кредитувалася до реєстрації шлюбу. З серпня 2023 року дитина відвідує дитячий садок, на який відповідачем перераховано кошти 30 серпня 2023 року у сумі 200 грн. Для полегшення позивачу умов життя, відповідач та його мати, пропонували піклуватися про дитину, щоб позивач могла вийти працювати. Доказами, якими відповідач підтверджує факт добровільного утримання сина та дружини, та належне виконання батьківських обов`язків, що значно полегшує матеріальне становище позивача є банківські квитанції. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн., то в цій частині відповідач також повністю заперечує проти задоволення, оскільки такий розмір жодним чином не обґрунтовано позивачем, справа щодо стягнення аліментів є справою невеликої складності, не потребує великої затрати часу. Матеріали справи не містять доказів безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок адвоката, додано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру, що не може слугувати доказом здійснення оплати та яку виготовила адвокат власноруч. Крім того, позивач має право на безоплатну правову допомогу, як дружина військовослужбовця. 27 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що у своєму відзиві відповідач посилається на норми Сімейного кодексу України, які передбачають утримання особи, яка визнана непрацездатною, тоді як позивачка є працездатною особою і не претендує на аліменти по втраті працездатності. Посилання відповідача на щомісячне перерахування коштів на рахунок позивача в добровільному порядку, не підтверджені доказами належними, оскільки знімки екрана з перерахунком коштів не мають жодних ідентифікаційних ознак. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу та правового обґрунтування на підтвердження своїх доводів щодо безпідставності позовних вимог позивача. 9 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про витребування доказів, в якій вона просить витребувати в Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виписку з карткового рахунку, належному позивачеві про надходження коштів у період часу з лютого 2022 року по липень 2023 року, з приміткою до платежу «аліменти», «допомога дитині», а також без такої примітки, які надходили їй від відповідача. Сторона відповідача вважає, що така виписка встановить обставини в частині добровільного утримання відповідачем позивача та спільної дитини та спростує доводи позивача про скрутне матеріальне становище. Проте, суд вважає за необхідне відмовити у витребуванні вказаних документів, оскільки відповідач, з метою підтвердження наведених ним обставин, міг самостійно надати виписки зі свого банківського рахунку щодо здійснення грошових переказів на рахунок позивача. Також, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін у зв`язку з відсутністю правових підстав та обгрунтування необхідності участі сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 24 вересня 2020 року виконкомом Шевченківської селищної ради міста Покровська Донецької області, актовий запис № 6. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та до [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 254. Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади від 13 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи\~розмір\~аліментів, який підлягає\~стягненню\~з відповідача на\~користь позивача\~на його утримання, суд\~враховує вік, стан здоров`я [PERSON] , матеріальне становище та спроможність надавати матеріальну допомогу. Належних та допустимих доказів неможливості надання такої допомоги та наявності у відповідача інших непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні, стороною відповідача до суду не надано. Враховуючи дані обставини, беручи до уваги той факт, що дитина потребує постійного догляду через свій малолітній вік, а [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, через що рівень її матеріального забезпечення значно зменшився, суд прийшов до висновку, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною 3-х років, буде 1/8 частина зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на\~\~користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, було надано суду Договір про надання правової допомоги № 04/07/23 від 13 липня 2023 року; Додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 04/07/23 від 13 липня 2023 року; Акт № 2 до Додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 04/07/23 від 13 липня 2023 року, складений 14 липня 2023 року; Додаток № 2 з ведення касових операцій Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 24/03 від 14 липня 2023 року про прийняття від [PERSON] суми в розмірі 5\~000 грн. Проте, всупереч зазначених норм законодавства, позивачем не було надано документів, що підтверджують оплату гонорару чи інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, які були б оформлені у встановленому законом порядку (тобто квитанцію до прибуткового касового ордеру чи платіжне доручення з відміткою\~банку, або інший банківський документ), а наданий суду Додаток № 2 з ведення касових операцій Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 24/03 від 14 липня 2023 року про прийняття від [PERSON] суми в розмірі 5\~000 грн., суд не бере до уваги, так як даний документ не має належного оформлення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial