Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Заступник керівника Броварської окружної прокуратури Шайтанова М. в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві звернулася до Згурівського районного суду Київської області вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що у жовтні 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Київського міжрегіонального управління (Укртрансбезпека) про визнання протиправним та скасування постанови Київського міжрегіонального управління від 15.08.2020 № 220181 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000 грн. [PERSON] зазначив, що автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , дійсно є його власністю, проте на час проведення перевірки, вказаний транспортний засіб на підставі усної домовленості, переданий у користування [PERSON] , який здійснював перевезення власного вантажу. На думку [PERSON] , зазначене виключало його відповідальність за порушення законодавства, зокрема в межах Закону України «Про автомобільний транспорт», як автомобільного перевізника. Судом першої інстанції було встановлено, що 17.08.2020 Київським міжрегіональним управлінням «Укртрансбезпеки» на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, направлення на перевірку від 17.08.2020 № 000222, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. У рамках вказаної рейдової перевірки Київським міжрегіональним управлінням «Укртрансбезпеки» здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , а саме здійснено 17.08.2020 зважування автомобіля вимірювальною технікою. Контролюючим органом складено довідку від 17.08.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в яку перенесено показники з талону. Також управлінням Укртрансбезпеки складено акт від 17.08.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, у якому зафіксовано перевищення навантаження на строєну вісь 16,46 т при допустимих 11 т. Крім того, 17.08.2020 посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено акт № 243331 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажу автомобільним транспортом. Яким установлено перевезення вантажу за відсутності документа про внесення плати за проїзд, який надає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. Також, 17.08.2020 Укртрансбезпекою складено розрахунок № 246 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому нараховано до сплати 2748,45 євро. На підставі вказаних документів, Київським міжрегіональним управлінням «Укртрансбезпеки» прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.09.2020 № 220181, згідно з якою до [PERSON] застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн, у зв`язку із допущенням порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Судом першої інстанції було встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіпа (напівпричіпа) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб відповідно до усного договору (домовленості) був переданий [PERSON] для перевезення власного вантажу. Оскільки сторонами у даному договорі (домовленості) були фізичні особи, то такий договір у силу імперативної норми ч. 1 ст. 799 ЦК України мав бути складений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Письмовий договір між [PERSON] та [PERSON] відсутній. Крім того, матеріали справи не містили належних та допустимих доказів виконання умов усного договору (домовленості). Щодо наданої [PERSON] розписки [PERSON] про отримання у користування транспортного засобу, то зазначений доказ визнано судом неналежним. Оскільки у даному виді найму такий вид підтвердження щодо отримання транспортного засобу не передбачений. Суд прийшов до висновку, що договір (домовленість) щодо передачі у користування транспортного засобу, є нікчемним, не може слугувати підставою для підтвердження будь-яких фактів, зокрема, й підтверджувати ту обставину, що у межах спірних правовідносин автомобільним перевізником був [PERSON] , як сторона, що отримала автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] . За таких обставини, суд відхилив посилання [PERSON] на усний договір (домовленість), розписку та письмові пояснення [PERSON] про отримання у користування транспортного засобу для власних потреб. Під час проведення перевірки габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить на праві власності [PERSON] , посадовим особам Київського міжрегіонального управління «Укртрансбезпеки» не надавався договір оренди транспортного засобу. Також матеріали справи не містили товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи. Суд зазначив, що Укратнансбезпекою як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність прийнятої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , та особою відповідальною за вищевказані порушення. Плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні за своєю суттю є компенсацією збитків. Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Покладення на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортними засобами презюмується. Відтак, з [PERSON] підлягає до стягнення на користь Державного бюджету України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 2748,45 євро, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 17.08.2020 року курс 1 гривні до євро складав 32,30 грн. Отже, загальний розмір плати за проїзд становить 88774,93 грн. Проте, вищевказана плата за проїзд відповідачем у встановленому законом порядку сплачена не була. Враховуючи викладене, заступник керівника Броварської окружної прокуратури просила стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 88797 (вісімдесят вісім тисяч сімсот дев"яносто сім) гривень 47 копійок, що еквівалентно 2748,45 євро. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз"яснені їхні права щодо подачі заяв по суті. У визначеній судом строк відзив відповідачем в порядку ст. 178 ЦПК України не поданий. Представником відповідача, адвокатом Костенком О.М. до суду подано письмові пояснення. Невизнання позову обґрунтовує тим, що дійсно відповідачу на праві власності належить автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] отримав від [PERSON] вищевказаний автомобіль для особистого використання та зобов`язувався повернути у належному та справному стані. 17.08.2020 року при перевірці транспортного засобу встановлено перевищення вагових параметрів, а саме повна маса транспортного засобу становить 51,5 т при допустимих 40 т, тобто на 11,5 т більше нормативно допустимого, що на 28,75 % перевищує дозволену; на одиничну вісь, а саме 16,46 т, при нормативно допустимому 11 т, тобто на 5,46 т, що на 49,64 % перевищує дозволену; на строєну 28,06 т, при нормативно допустимому 22 т, тобто на 6,06 т, що на 27,55 % перевищує дозволену більше допустимого показника. За результатами проведеного контролю складено акт від 17.08.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а також довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 17.08.2020 року, розрахунок плати за проїзд від 17.08.2020 № 246, акт від 17.08.2020 № 243331 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. На підставі вказаних документів було проведено розрахунок плати за проїзд на загальну суму 2748,45 євро. Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.09.2020 № 220181, згідно з якою до [PERSON] застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн, у зв`язку із допущеним порушенням законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Як вбачається з долучених позивачем доказів, 17 серпня 2020 року за кермом автомобіля був водій [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, що [PERSON] та [PERSON] перебували у будь-яких трудових або інших відносинах. Крім того, як вбачається з акту проведення перевірки від 17.08.2020 відсутній також дорожній лист, товарно-транспортна накладна, згідно якої можна встановити перевізника та суб`єкта, який перевіряється. Тільки юридична належність на праві власності транспортного засобу [PERSON] не може бути доказом порушення ним, як перевізником, проїзду дорогами загального користування. Відтак, [PERSON] не є особою, яка повинна відшкодовувати майнову шкоду, завдану Укртрансбезпеці. Відповідач не перевищував встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень, не є завдавачем шкоди Укртрансбезпеці, а покладення на нього цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану діями [PERSON] буде помилковим. Транспортний засіб був переданий в користування [PERSON] , жодних трудових правовідносин між ним та відповідачем не було, договори на перевезення між ними не укладались, з якою метою використовувався транспортний засіб [PERSON] , відповідачу відомо не було. В даному випадку, відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з нього плати за проїзд відсутні. В судовому засіданні прокурор Худякова М.Ю. позовну заяву підтримала та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини позовної заяви. Вважає, що плата за проїзд великоваговим транспортним засобом підлягає стягненню з відповідача. Крім того, прокурор зауважила, що рішеннями Київського окружного адміністративного суду та Шостого апеляційного адміністративного суду саме [PERSON] було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності, як перевізника. Представник Державної служби України з безпеки на транспорті - Шабатіна І.О. у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила позов задовольнити. Представник відповідача - Костенко О.М. просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не наведено правових підстав виникнення обов`язку плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування саме у власника транспортного засобу. При цьому, актами цивільного законодавства не встановлено, що перевізник та власник є поняттями тотожними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.08.2020 року Київським міжрегіональним управлінням «Укртрансбезпеки» на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, направлення на перевірку від 17.08.2020 року № 000222, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів (а.с. 29 - копія направлення на рейдову перевірку, а.с. 30 - копія щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, а.с. 31- копія графіка щоденної роботи пункту вагового та габаритного контролю). У рамках вказаної рейдової перевірки Київським міжрегіональним управлінням "Укртрансбезпеки" здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , які належать [PERSON] , а саме здійснено 17.08.2020 року зважування автомобіля відповідача вимірювальною технікою (а.с. 32 - копія довідки фактичної маси автомобіля, а.с. 33 - копія акту зважування). Контролюючим органом складено довідку від 17.08.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в яку перенесено показники з талону (а.с. 27 - копія довідки). Також, управлінням Укртрансбезпеки складено акт від 17.08.2020 року про перевищення транспортного засобу нормативних вагових параметрів, в якому встановлено перевищення навантаження на строєну вісь 16,46 т при допустимих 11 т (а.с. 26 - копія акта). Крім того, 17.08.2020 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено акт № 243331 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажу автомобільним транспортом, яким установлено перевезення вантажу за відсутності документа про внесення плати за проїзд, який надає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень (а.с. 25 - копія акта). 17.08.2020 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено розрахунок № 246 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому нараховано до сплати 2 748,45 євро (а.с. 28 - копія розрахунку). Правильність розрахунку відповідачем не оспорюється. На підставі вищевказаних документів, Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.09.2020 року № 220181, згідно з якою до [PERSON] застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000,00 грн, у зв`язку з допущенням порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 23 - копія постанови). Вважаючи вказану вище постанову протиправною, відповідач звернувся із позовом до Київського окружного адміністративного суду. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись з цим рішенням [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року, апеляцій скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду без змін (а.с. 34-37 - копія постанови). Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті спільно із службами автомобільних доріг в областях та територіальними підрозділами Національної поліції України здійснюються заходи габаритно-вагового контролю за допомогою пересувних габаритно-вагових комплексів. У разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру передбачено відповідність та нараховується плата за проїзд автомобільними дорогами, яка розраховується за відповідною формулою. Згідно з пунктом 5 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року (зі змінами), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює нарахування та вживає заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідно до ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів або інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, належить до спеціального фонду Державного бюджету України Приписами ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок - № 1567). Згідно із зазначеним Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Відповідно до п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Відповідно до п. 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених ст. 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог ст. 53, 56, 57 і 59 Закону України "Про автомобільний транспорт"; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення визначені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством. Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. В силу вимог пункту 3, абзацу четвертого пункту 4 Правил № 30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. У відповідності до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності за ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільний перевізник. Згідно ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності. Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою. Особа перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, до них відноситься договір про перевезення вантажу, укладання якого передбачено статті 50 цього Закону, статті 307 ГК України, статті 909 ЦК України та підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля марки RENAULT модель MAGNUM 460.18, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп (напівпричіп) марки SCHWARZ MULLER модель SPA-3Е, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 89-90 - копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу). Вказаний транспортний засіб, як стверджує [PERSON] , відповідно до усного договору (домовленості) був переданий [PERSON] для перевезення власного вантажу. Відповідно до ч. 1 ст. 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Статтею 799 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки сторонами у даному договору (домовленості) є фізичні особи, то такий договір у силу імперативної норми ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України має бути складено у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Як вбачається з матеріалів справи такий письмовий договір між [PERSON] та [PERSON] відсутній. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання умов усного договору (домовленості). Щодо наданої позивачем переписки у телефонному месенджері (а.с. 91), якою нібито підтверджується отримання [PERSON] у користування транспортного засобу, то, на думку суду, зазначений доказ є неналежним, оскільки у даному виді найму такий вид підтвердження щодо отримання транспортного засобу непередбачений. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що транспортний засіб був переданий в користування [PERSON] , жодних трудових правовідносин між ним та відповідачем не було, договори на перевезення між ними не укладались. В даному випадку, відповідач не є перевізником, а тому підстави для стягнення з нього плати за проїзд відсутні. Проте, такі твердження сторони відповідача спростовуються рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року. Вказаними рішення суду встановлено, що автомобільним перевізником є саме власник транспортного засобу [PERSON] . На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тому, враховуючи надані документи та норми права, які регулюють спірні відносини, суд вважає, що саме відповідач [PERSON] є особою, яка заподіяла та повинна відшкодувати матеріальні збитки державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Суд приймає правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 820/2475/18, про те, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Відтак накладення на [PERSON] адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", не виключає стягнення з нього плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, як суми відшкодування за заподіяння збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позов заступника керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами підлягає до задоволення повністю Відтак, з [PERSON] слід стягнути на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 88797 (вісімдесят вісім тисяч сімсот дев"яносто сім) гривень 47 копійок, що еквівалентно 2748,45 євро. На підставі ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Київської обласної прокуратури, як платника судового збору, у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved