Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

04.07.2023 року позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 31.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1074, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилась дитина, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом. Спор з приводу проживання дитини відсутній. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 21.07.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, пояснила, що з червня 2023 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, причиною погіршення стосунків між подружжям стало систематичне зловживання чоловіком алкогольними напоями, з цього приводу в сім`ї виникали сварки та конфлікти, при яких був присутній їх малолітній син, на будь-які прохання змінити образ життя відповідач не реагував, у зв`язку з складною моральною ситуацією в сім`ї позивач з дитиною змушена була піти до батьків, де зараз і проживає з дитиною, тому наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явився, заперечував проти розірвання шлюбу, просив надати один місяць на примирення, пояснив, що дружина обмежила спілкування з сином, та надасть їй згоду на розірвання шлюбу лише при умові, що вона не буде перешкоджати спілкуванню з сином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу - « [PERSON] »/ 31.08.2012 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1074, ачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2012 року. /а.с.4/. Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження, яке видано 19.04.2016 року серія [NUMBER] , батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.9/. Судом встановлено, що шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не заявляють. Суд заслухавши пояснення відповідача, який просив надати строк на примирення, прийшов до висновку, що відповідач не навів суду достатніх та переконливих доводів, які б мали на меті збереження сім`ї, навпаки усі пояснення відповідача зводились до критичних висловлювань на адресу дружини, будь-яких засобів для примирення та збереження сім`ї відповідачем зазначено не було, фактично відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, але при умові надати дитину для спілкування. Тому, суд не знайшов обґрунтованих підстав для надання сторонам строку на примирення. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved