Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Підставою звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів стало те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка перебуває на повному її утриманні. Позивач зазначила, що витрачає на утримання дитини, враховуючи стан його здоров`я та забезпечення потреб щодо дистанційного навчання, приблизно 16000 - 18000 грн., тому просить суд стягнути аліменти в розмір 6000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 14 серпня 2023 року судом було відкрито провадження у справі. 11 вересня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов визнає частково та погоджується платити аліменти в сумі 1417 грн щомісячно. Додатково зазначив, що протягом четвертого кварталу 2022 року та перше півріччя 2023 року він не працював у зв`язку із запровадженням державою обмежень пов`язаних із військовим станом в країні. Вважає, що позивачем належним чином не було обґрунтований розмір аліментів в сумі 6000 грн, оскільки такий розмір значно перевищує прожитковий мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку. На його думку, такий розмір аліментів є несправедливим та надмірним для нього, адже станом на сьогодні у нього існує заборгованість перед банком по кредиту. Стверджує, що кошти на дитину він надає та донедавна позивач та їх син перебували на його повному утриманні (а.с. 26-32). 06 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що з часу розірвання шлюбу з відповідачем сторони проживали окремо, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету. До 2021 року відповідач інколи надавав трохи коштів на сина, але це було епізодично і не задовольняло потреб дитини. Протягом 2018-2020 років позивач їздила за кордон на заробітки в Польщу та Італію, але не на довго, так як сина залишала своїй сестрі і тільки зрідка на короткий термін відповідачу. 16 серпня 2021 року вона закінчила курс нігтьової естетики і працювала вдома, щоб бути поряд із сином. Коли почалась війна позивач була на роботі за кордоном в Італії, куди поїхала 30 грудня 2021 року. Їх син залишився із сестрою позивача, потім відповідач забрав дитину на 2 тижні, а потім відвіз його в Польщу до неї. З того часу син постійно проживає із позивачем. Відповідач як батько самоусунувся від утримання їхнього сина з початку 2022 року повністю. Та обставина, що відповідач офіційно не працює, свідчить тільки про те, що таким чином він хоче уникнути мобілізації, але він працює неофіційно і його заробіток в місяць складає 18000 грн. На рахунок кредитної заборгованості відповідача їй невідомо, оскільки на той час шлюб між ними було розірвано. Відповідач у відзиві пропонує сплачувати аліменти в сумі 1417 грн на місяць, але цих коштів не вистачить навіть на харчування сина на тиждень. Дитина потребує постійного лікування, що підтверджується наданими довідками до позовної заяви і сума запропонована відповідачем є нікчемною по відношенню до потреб дитини. У зв`язку з наведеним, просить суд відхилити безпідставні та не підтверджені доводи відповідача у відзиві та постановити рішення, який задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, наполягає на задоволення позову. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але від представника відповідача надійшла заява з клопотанням по розгляд справи за їх відсутності, просив при винесенні рішення враховувати відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2013 року (а.с.6). На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було надано такі докази: Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09 лютого 2010 року, актовий запис №2 (а.с. 7) - [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із довідки №73 виданої 19 липня 2023 року Слобідським старостинським округом №9 Тисменицької міської ради [PERSON] про те, що син [PERSON] , [INFO] проживає біля неї і знаходиться на її утриманні (а.с.16). Відповідно до амбулаторної карти пацієнта №86131 від 10 липня 2023 року діагноз [PERSON] - судинна мальформація лівої нижньої кінцівки. Сколіотична постава. Викривлення носової перегородки?(а.с.9). Згідно амбулаторної карти пацієнта №86131 від 20 липня 2023 року діагноз [PERSON] - судинна мальформація лівої нижньої кінцівки. Сколіотична постава. Дисфункція жовчного міхура. Аскаридоз(а.с.10). У виписці №9205/26 хірургучним відділенням КНП «ІФ ОДКЛ ІФ ОР» зазначений діагноз [PERSON] - фімоз гіпертрофічний (N47) (а.с.11). Медичним центром «Доктор Царук» [PERSON] встановлено діагноз: судинна мальформація лівої н/к. Рекомендовано компресійна панчоха 2 класу (а.с. 12). Відповідно до фіскального чеку виданого «Лікувально-діагностичним центром Святого Луки» обстеження [PERSON] склали 1636,00 грн (а.с.14). Чеком №160 від 13 липня 2023 року виданим оптикою «Горизонт» послуги за оправу, їх лінзи та послуги майстра для встановлення лінз в оправу становлять 6500 грн (а.с.15). Як вбачається із повідомлення №61 виданого 19 липня 2023 року Слобідським старостинським округом №9 Тисменицької міської ради [PERSON] 19 липня 2023 року знято із зареєстрованого місця проживання за адресою [ADDRESS] , на підставі поданої заяви власника житла [PERSON] (а.с.17). Заперечуючи проти позову, відповідачем до відзиву були долучені такі докази: -інформацію про відсутність у [PERSON] нерухомого майна; -відомості з ДПС про відсутність інформації про доходи [PERSON] у період з 1 по 2 квартал 2023 року; -копію кредитного договору від 25 січня 2023 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В силу частини 1 статті 3, частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача про те, що він не працевлаштований (не має постійної роботи) та не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач, а може сплачувати аліменти у розмірі лише 1417 грн щомісяця, не можуть бути прийняті судом, виходячи з такого. Так, відповідач зазначає, що він не працевлаштований (не має постійної роботи), а позивач стверджує про наявність у нього доходу від неофіційної трудової діяльності. Відповідачем не подано доказів щодо працевлаштування, як не подано доказів і про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості у зв`язку з пошуком роботи, а також, що не отримує доходів за межами України. Також не подано і жодних доказів про його стан здоров`я. Разом з тим, він підтверджує, що має нерегулярний дохід, проте не зазначає в результаті якої діяльності і його розмір. Відхиляючи доводи відповідача, суд зауважує, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання дитини та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі. Посилання відповідача на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі більше 50% прожиткового мінімуму з огляду на безробіття, суд вважає не прийнятними з огляду на його, відповідача, здоровий фізичний стан, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштуванням. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування інших осіб на його утриманні, а також понесення ним витрат на утримання дитини. Долучений відповідачем кредитний договір та довідка про відсутність нерухомого майна, самі по собі не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження його скрутного матеріального становища, оскільки не містять відомостей про майновий стан відповідача. Отже, доводи відповідача щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає не прийнятними, оскільки забезпечення належного рівня життя дитини є обов`язком батька. Таким чином, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, що дає йому можливість матеріально утримувати дитину на рівні, вищому від половини прожиткового мінімуму. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. За цих обставин, суд вважає, що необхідні витрати позивачки на утримання дитини є вищими, ніж вона їх може забезпечити (харчування, забезпечення одягом, житлом, лікуванням, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку). Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, розмір аліментів в сумі 4000 грн. сприятиме гармонійному, фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Також, аліменти у зазначеному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини тощо та їх розмір не буде надто обтяжливим для відповідача. Відтак, суд вважає, що, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, приходить до висновку про чаткове задоволення позову. Виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, слід визначити розмір аліментів в сумі 4000 грн. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial