Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

У провадженні Теребовлянського районного суду перебуває вказана справа. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачкою та мають спільну доньку [PERSON] [INFO] . Починаючи з 2022 року відповідачка покинула доньку та поїхала за кордон, де перебуває на даний час. Малолітньою донькою відповідач не цікавиться, не піклується про неї, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Вихованням доньки займається позивач, піклується про неї, та дитина повністю перебуває на утриманні батька. Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 29.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 20.09.2023 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністі та без участі позивача, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила. Представник органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 20.06.2015 року уклали шлюб, прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с. 8) Батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов заявника від 27.07.2023 року за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON] , вихованням доньки займається сам, дружина з 2022 року перебуває за кордоном.(а.с.12) Згідно висновку органу опіки та піклування Теребовлянської міської ради від 23.08.2023 року № 305 є доцільним відідбрання дитини [PERSON] у її матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. (а.с.33-35). З довідки Теребовлянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 від 07.08.2023 року № 02-04/87 вбачається, що учениця 5 -В класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Батько [PERSON] спілкується з педагогами, регулярно відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина не підтримує, із вчителями не спілкується.(а.с.38) Відповідно до довідки про проведену бесіду від 10.08.2023 року дитині [PERSON] роз`яснено її права у разі встановлення місця проживання з батьком, відібрання її у матері. Зі слів дитини, вона рідко спілкується з мамою, мама нічого їй не передає. Весь час дитина проводить з батьком.(а.с.39) Також, відповідно до висновку № 59 оцінки потреб сім`ї, оцінювання проводилось з 10.08.2023 року по 11.08.2023 року, було встановлено, що сім`я [PERSON] має ознаки вразливості, спричинені тим, що матір дитини не бере участі у вихованні дитини.(а.с 43-44). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, а відповідно до частини 4 статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів, що відповідачка самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини та необхідність відібрання малолітньої [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 170 СК при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, суд роз`яснює сторонам положення ст. 192 СК України відповідно до якого розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved