Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування завданих збитків. В позові зазначено, що у період з жовтня 2019 року по червень 2021 року [PERSON] було придбано Подарункові сертифікати на срібло та срібні ювелірні вироби торгової марки [INFO] в м. Вінниця, в ювелірному салоні « [INFO] » ( [ADDRESS] ). Зокрема, придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів позивачем здійснювалось 17.10.2019 на суму 361,59 доларів США; 19.02.2020 на суму 4443,54 доларів США та 23.06.2021 на суму 3985,48 доларів США. Після придбання першого подарункового сертифіката позивача зареєстровано в особистому електронному кабінеті [INFO] на сайті [INFO]/. та присвоєно агентський номер [NUMBER] . Під час придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів покупцю видавався лист з інформацію про «покупку», в якому зазначався номер покупки та дата придбання, назва товару: «сертифікат (серебро)», зазначалась сума придбання (покупки), яка є вартістю придбаних сертифікатів. Також, в зазначеному листі покупець (клієнт) підписував з продавцем своєрідну угоду на отримання знижки, бонусів, фінансової допомоги, брати участь у розіграшах призів та отримувати інформацію. Вся інформація про здійснені позивачем придбання (покупки) містяться в особистому кабінеті [INFO], в розділі «Мої покупки». Але, основною перевагою для придбання подарункових сертифікатів та ювелірних виробів, які спонукали позивача придбати ці товари, є бонусна програма, тобто щотижневі виплати протягом року (52 платежі) в розмірі 6,5 % від вартості придбаного товару (подарункового сертифікату на срібло) та 10 % від вартості придбаних ювелірних виробів (за срібло). Як зазначено в подарункових сертифікатах, строк дії сертифiкатiв: для отримання бонусiв - 365 днiв, для отримання товару - необмежено. Таким чином, придбаваючи зазначені подарункові сертифікати та срiбнi вироби [INFO], позивач розраховував на отримання щотижня, протягом 365 днiв з моменту придбання сертифiкатiв, бонусiв (грошових виплат у розмірі 6,5 % вiд вартості придбаного подарункового сертифiкату), а після отримання всіх бонусiв, позивач має право на отоварювання подарункових сертифiкатiв в мережi магазинів [INFO] протягом необмеженого терміну часу. Відповідач тривалий час нараховує, але не сплачує обiцянi бонуси, чим фактично порушує права споживача, тобто позивача, так як придбання товарів торгової марки [INFO] здійснювалось позивачем лише з врахуванням того, що відповідач надаватиме вчасно та в повному обсязі обіцяну послугу по нарахуванню та сплатi бонусiв. Але, на даний час обiцянi вiдповiдачем послуги по сплатi бонусiв за придбані товари не надаються, не виконуються. Востаннє позивач мав можливiсть отримати нараховані бонуси в липні 2021 року. Iнформація про фінансові рухи мiститься в роздiлi «Депозит» в електронному особистому кабiнетi позивача, в якому зазначається «Iсторія депозиту». Після 23 липня 2021 року позивач не має можливості отримати нараховані бонуси, так як їхня виплата не здійснюється вiдповiдачем, що й змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Отже, на даний час розмір нарахованих, але не виплачених позивачу бонусiв в роздiлi «Депозит» в особистому кабiнетi позивача - [INFO] складає 64,93 доларiв США, а в роздiлi «Депозит без лiм.» - 18 297,97 доларів США. Зазначені суми заборгованостi є безспірними, оскільки нараховані та зафіксовані в особистому електронному кабiнетi позивача - [INFO]. Оскільки, розрахунки зазначених бонусiв здійснювались відповідачем, тому позивач повністю погоджується із розміром нарахованих відповідачем сум (бонусiв) та не надає свого розрахунку зазначених бонусiв. Загальна сума заборгованостi по нарахованим, але не виплаченим позивачу бонусам за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробiв [INFO] складає на даний час 18 362,90 доларiв США (64,93 + 18297,97 = 18 362,90 доларiв США). Відповідно до Свідоцтва на торговельну марку [NUMBER], вiдповiдач [PERSON] з 10.08.2020 є одноосібним власником торговельної марки [INFO]. Дата подання заявки [PERSON] на зазначену торговельну марку - 11.12.2019. Позивач вважає, що всі збитки, які понесені позивачем під час придбання товарів (подарункових сертифікатів, срібних виробів) під торговою маркою [INFO] повинен нести одноосібний власник даної торгової марки, мережі магазинів [INFO] - відповідач ФОП [PERSON] . Позивачем були виконані умови догорів під час придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO] та сплачено обмовлену суму коштів. Водночас відповідачем не було виконано умови договору щодо виплати нарахованих бонусів (за придбання сертифікатів та срібних виробів), отримання яких було основною умовою їх придбання. Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ) у зв`язку з прострочкою виконання щодо сплати бонусів, встановлених умовами договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 3% від суми несплачених грошових коштів за період з 22.03.2022 по 22.03.2023, яка становить 7 353 267 грн. Крім того, враховуючи, що протиправними діями відповідача позивачу заподіяно тривалих моральних страждань, що полягають в душевних переживаннях внаслідок виняткового цинізму зі сторони відповідача, дії якого є шахрайськими. Відмова у виплаті обумовлених у договорі грошових коштів призвела позивача до шокового стану, погіршився стан здоров`я позивача. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 100 000 грн. 11.04.2023 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Згідно поданої заяви повідомив, що 24.03.2023 відповідачем було здійснено донарахування бонусів позивачу за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO] в особистому кабінеті позивача [PERSON] на суму 9 266,35 доларів США, які після нарахування були зараховані відповідачем до розділу «Депозит без лiм.» та обліковуються в розділі «Баланс». На даний час розмір нарахованих, але не виплачених відповідачем бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO] складає 27 629,25 доларів США. Тому просив суд стягнути з відповідача вартість бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробiв [INFO] в розмірі 27 629,25 доларів США; пеню за затримку виплати бонусів в розмірі 7 353 267 грн та 100 000 грн моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що на момент придбання позивачем подарункових сертифікатів, ціни в ювелірному магазині були завищені, що було відомо позивачу, відтак він купував сертифікати саме для отримання бонусів у вигляді щотижневих виплат відсотків. Відповідачем по справі є ФОП [PERSON] , оскільки він є власником торгової марки [INFO], а сертифікати позивачем були придбані у магазині під назвою цієї торгової марки. Окремого договору позивач із відповідачем не укладали, умови були викладені на сайті та в особистому кабінеті позивача. Згідно поданої 24.04.2023 відповіді на відзив щодо неналежності відповідача зазначила, що відповідно до свідоцтва на торговельну марку № [NUMBER] , з 10.08.2020 відповідач [PERSON] є одноосібним власником торговельної марки [INFO]. [PERSON] з 1995 року зареєстрований фізичною особою підприємцем із зареєстрованими видами діяльності, серед яких основним є: «47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах». На офіційному сайті [INFO]: [INFO]/, міститься інформацiя, яка пов`язує успішну діяльність компанії [INFO] саме з вiдповiдачем [PERSON] , який, зокрема, в 2018 році запровадив нову маркетингову стратегію продажу ювелiрних виробiв, яка отримала назву «[INFO]», та було відкрито перший ювелірний салон в м.Ладижин. Вiдповiдно до інформації про реєстрацію Свідоцтва на торговельну марку № [NUMBER] ([INFO]), дата подання [PERSON] заявки на реєстрацію торговельного знаку [INFO]: 11.12.2019 року. Вiдповiдно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів i послуг», права, що випливають із свiдоцтва, діють вiд дати подання заявки. Всі придбані позивачем товари містили торговельний знак [INFO], який, відповідно до вимог Закону України «Про охорону прав на знаки для товарiв i послуг», міг використовуватись лише власником даного торговельного знаку, а саме, відповідачем ФОП [PERSON] , який мав право здійснювати роздрібну торгівлю ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах із зображенням даного торговельного знаку. Отже, позивач вважає, що всі збитки, якi понесені позивачем пiд час придбання товарiв (подарункових сертифікатів, срібних виробів) пiд торговельною маркою [INFO], повинен нести єдиний власник даної Торгової марки «[INFO]» - [PERSON] .. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають заявлені позовні вимоги невмотивованими, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Згідно поданого відзиву зазначили таке. Реєстрація торговельної марки ТОВ «[INFO]» відбулась 10.08.2020, а згідно позовної заяви придбання сертифікатів здійснювалося з серпня 2019 року, тобто після начебто здійснення покупки позивачем. ФОП [PERSON] не являється власником торговельної марки. ТОВ «Б2Б Джевелрі» зареєстроване 04.06.2020, а згідно позовної заяви придбання сертифікатів здійснювалося з серпня 2019 року, тобто задовго до реєстрації товариства як юридичної особи. Відповідно до вимог законодавства фізична особа-підприємець не може бути засновником підприємства. Право приватної власності закріплено ст.41 Конституції України та ст.325 ЦК України, згідно з якими суб`єктами права власності є фізичні особи та юридичні особи. А тому відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем. Позовні вимоги щодо стягнення коштів по зобов`язанням та відшкодуванню моральної шкоди ґрунтуються лише на припущеннях, позов не містить даних, підтверджуючих існування між сторонами будь-яких зобов`язальних правовідносин. На думку представника відповідача позивач не є споживачем в розуміння Закону України «Про захист прав споживачів», позовна заява не містить даних про те, яке право споживача порушено, в чому це виявилося. Придбання сертифікатів позивачем здійснювалося не для задоволення власних побутових потреб, а для отримання прибутку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про наявність у нього сертифікатів, проте підтверджуючих документів про придбання відповідних сертифікатів (розрахункового документа - касового чека), договору купівлі-продажу позивачем надано не було. Сертифікат не є платіжним документом або цінним папером, не виступає товаром, а виконує роль документа, який надає його держателю право на отримання товарів (робіт, послуг) на зазначену у ньому суму. Проте, позивач не здійснив обмін сертифікату на ювелірні вироби, а тому фактично не є споживачем в розумінні законодавства, що регулює захист прав споживачів. Позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про стягнення вартості бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO], тому позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають. Крім того, 27.04.2023 представниками відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 23.03.2023. Вказали, що доданий позивачем скриншот сторінки особистого електронного кабінету є електронним доказом, проте не відповідає вимогам ст.100 ЦПК України. Окрім того, роздруківка з особистого кабінету є інформацією з приватного веб-сайту, при цьому не зрозуміло хто саме є його власником і яке відношення до нього має відповідач. Роздрукована інформація з веб-сайту особистого електронного кабінету не є офіційним джерелом інформації та не може бути належним і допустимим доказом. Також всупереч вимогам ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики», позивачем подані докази, складені російською мовою. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до ФОП [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у період з жовтня 2019 року по червень 2021 року [PERSON] було придбано подарункові сертифікати на срібло та срібні ювелірні вироби торгової марки [INFO] в м. Вінниця, в ювелірному салоні « [INFO] » ( [ADDRESS] ). Зокрема, придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів позивачем здійснювалось 17.10.2019 на суму 361,59 доларів США; 19.02.2020 на суму 4443,54 доларів США та 23.06.2021 на суму 3985,48 доларів США. Після придбання першого подарункового сертифіката позивача зареєстровано в особистому електронному кабінеті [INFO] на сайті [INFO]/. та присвоєно агентський номер [NUMBER] . В особистому кабінеті зазначено умови договору, згідно якого на вартість придбаних сертифікатів щотижня нараховувались та мали виплачуватись відсотки. [INFO] в особі відповідача ФОП [PERSON] частково виконувало свої зобов`язання по нарахуванню та виплаті бонусів. Востаннє позивач мав можливiсть отримати нараховані бонуси в липні 2021 року. Iнформація про фінансові рухи мiститься в роздiлi «Депозит» в електронному особистому кабiнетi позивача, в якому зазначається «Iсторія депозиту». Після 23 липня 2021 року позивач не має можливості отримати нараховані бонуси, так як їхня виплата не здійснюється вiдповiдачем, що й змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо виплати позивачу нарахованих бонусів за придбання подарункових сертифікатів, позивач просить суд стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на свою користь вартість бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO], нарахованих відповідачем в особистому електронному кабінеті позивача [PERSON] - [INFO], але не виплачених, які обліковуються в розділі «Баланс», в розмірі в розмірі 27 629,25 доларів США; пеню за затримку виплати бонусів за придбання сертифікатів [INFO] в розмірі 7 353 267 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. На підтвердження своїх вимог позивач надав чотири копії та оригінали подарункових сертифікатів, копію документа «Інформація про покупку», правил бізнес-проєкту [INFO] (арк.спр.13-14), скріншоти із сайта [INFO], роздруківку із відомостями про реєстрацію торговельної марки «[INFO]». Згідно поданої позивачем копії «Інформації про покупку» (оформлена російською мовою) від 19.02.2020, зазначено: номер покупки 859607, дата 19.02.2020, м. Вінниця, відтиск штампу із зазначенням « [ADDRESS] », рукописно дати 19.02.2020 та підпису без ідентифікації»; згідно з якою [PERSON] зазначений отримувачем, менеджер: №22965 [PERSON] , товаром вказано сертифікат (срібло), період виплат - раз на тиждень, сума 109 000 грн і 4443,54 в умовних одиницях. В графі «Продавець» міститься підпис особи без зазначення її прізвища та ініціалів; в графі клієнт підпис відсутній. Також суду надано копії подарункових сертифікатів (оформлених російською мовою), оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, які містять наступну інформацію, зокрема перший сертифікат містить написи: «№150870»; «Подарунковий сертифікат»; «9000 UAH», «срібло», «www.b2b.jewelry»; «Сума вищевказаної вартості сертифікату оплачується додатково. Якщо сума нижче вартості сертифікату, різниця не повертається. Подарунковий сертифікат не підлягає грошовому відшкодуванню і не відновлюється у випадку його втрати. Строк дії сертифікату для отримання бонусів 365 днів, а для отримання товару - необмежено». На сертифікаті наявний відтиск прямокутного штампу з друкованим написом « [ADDRESS] ,ТЦ «Ferida Plaza», бутік № [NUMBER] », рукописним написом «17.10.2019» і підпис без зазначення прізвища, ініціалів підписанта. Другий та третій сертифікати містять аналогічну інформацію, за виключенням зазначення номеру «№859607» та рукописного тексту дати - «19.02.2020». Четвертий сертифікат відрізняється зазначенням номеру «№859607», напису «81000 UAH» та рукописного тексту дати - «19.02.2020». В судовому засіданні представник позивача неодноразово пояснювала, що вважають належним відповідачем ФОП [PERSON] , оскільки він є власником торговельної марки «[INFO]», а подарункові сертифікати було придбано саме в одному з магазинів цієї торгової марки. Письмового договору сторони не підписували, однак в особистому кабінеті позивача на сайті відповідачем нараховуються відсотки і бонуси, які й підлягають стягненню. За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з чч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункти 1, 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Із положень частини першої статті 206 ЦК України слідує, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Як передбачено статтею 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 208 ЦК України унормовано, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом положень статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Преамбулою Закону №1023-ХІІ визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За приписами п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону надано визначення, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч.1 ст.1 Закону). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (робіт, послуг) покладається на споживача. Подарунковим сертифікатом прийнято називати оформлений на бланку довільної форми або у вигляді пластикової карти документ, що надає право пред`явникові цього сертифікату обміняти його в торгівельних закладах на товари (роботи, послуги) на вказану у ньому суму (номінал). Подарунковий сертифікат видається особі, що сплатила його, як правило, без ідентифікації особи, що дозволяє безперешкодно передати його далі якій-небудь третій особі. Отже, подарунковий сертифікат - це документ довільної форми, що підтверджує платіж у вигляді передоплати за плановані до придбання та отримання товари (роботи, послуги) в зазначених у ньому торгівельних закладах на суму, що еквівалентна номіналу сертифіката у певні терміни. Згідно п.7 ст.1 Закону №1023-ХІІ договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону №1023-ХІІ під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Зі змісту досліджених судом подарункових сертифікатів не можливо встановити ким саме зазначені сертифікати були продані позивачу, умови нарахування і виплати бонусів, а відповідно, не можливо встановити особу, яка брала на себе зобов`язання у зв`язку з його продажем та розповсюдженням. Подані [PERSON] до суду докази достовірно та об`єктивно не підтверджують, що стороною договору (продавцем, емітентом таких сертифікатів) є ФОП [PERSON] . Крім того, Новоушицьким районним судом Хмельницької області та Хмельницьким апеляційним судом по справі № 127/31214/21 вже досліджувались ці ж самі «Інформація про покупку» та 4 подарункові сертифікати, надані позивачем [PERSON] . Судом було встановлено, що дані подарункових сертифікатів не підтверджують, що стороною договору (продавцем, емітентом) є ТОВ «Б2Б Джевелрі» чи [PERSON] . Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 29.12.2022 по справі № 127/31214/21, та постанова Хмельницького апеляційного суду від 07.03.2023 набрали законної сили. Відтак, оскільки позивачем по справі № 127/31214/21 був [PERSON] , дана обставина в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказується по даній справі. З подарункових сертифікатів взагалі не можливо встановити за яким саме господарюючим суб`єктом обліковувався бутик [ADDRESS] ,ТЦ «Ferida Plaza», відповідно, неможливо встановити господарюючого суб`єкта, який брав на себе зобов`язання у зв`язку з їх продажем та розповсюдженням. При цьому позивачем не надано інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що власником бутика № [NUMBER] у [ADDRESS] ,ТЦ «Ferida Plaza» є ФОП [PERSON] , чи він здійснював свою підприємницьку діяльність у вказаному бутіку. Крім того, позивачем не доведено і те, що між ним та ФОП [PERSON] було досягнуто домовленості щодо нарахування будь-яких відсотків, бонусів та щомісячних їх нарахувань і виплат. Наданий позивачем документ під назвою «Інформація про покупку» номер покупки 859607, сам по собі не є достатнім доказом того, що ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] кошти та взяв на себе зобов?язання нараховувати відсотки чи бонуси за придбаними подарунковими сертифікатами. Доводи позивача про те, що інформація про [PERSON] , як одноосібного власника мережі ювелірних салонів [INFO], носить загальновідомий характер і ці обставини не підлягають доказуванню, суперечить нормі ч.3 ст.82 ЦПК України і є безпідставними. Розміщені в мережі Інтернет та друкованих засобах масової інформації матеріали щодо створення [PERSON] мережі ювелірних салонів [INFO] (інтерв`ю, публікації, матеріали журналістських розслідувань), не є достатніми, належними та допустимими доказами на підтвердження належності відповідачу ФОП [PERSON] магазину в бутіку [INFO] [NUMBER] [INFO] у [ADDRESS] ,ТЦ «Ferida Plaza», та повинно доводиться на загальних підставах іншими засобами доказування. Оцінюючи доводи позивача про те, що [PERSON] є одноосібним власником торгівельної марки [INFO], а відтак повинен нести відповідальність за збитки, які понесені позивачем під час придбання товарів (подарункових сертифікатів, срібних виробів) під цією торговою маркою, суд зазначає наступне. З матеріалів справи встановлено, і не заперечується сторонами, що згідно свідоцтва на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , як фізична особа, є власником торговельної марки [INFO], зареєстрованої 10.08.2020. Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що Інформація про покупця та подарункові сертифікати містять відбитки печатки із зазначенням логотипу «[INFO]», в той час коли [PERSON] є власником іншої зареєстрованої торгової марки - «[INFO]». Крім того, придбання частини подарункових сертифікатів за адресою: в [ADDRESS] , відбулося 17.10.2019, тобто до дати фактичної реєстрації торгівельної марки та до подачі заявки на реєстрацію торгової марки. Доказів укладання договорів купівлі-продажу подарункових сертифікатів в електронній формі, в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням сторонами договору електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суду також не надано. Представником позивача зазначено, що договір із накладенням цифрового підпису не укладався. До позовної заяви в якості доказу позивачем долучено скріншоти із сайту [INFO]/, який за твердженням позивача є офіційним сайтом компанії [INFO], з Правилами бізнес-проекту [INFO] та інформацією щодо нарахування бонусів в особистому електронному кабінеті [PERSON] .. В ході судового розгляду позивач не надав достовірних даних про фізичну особу - підприємця [PERSON] , як власника веб-сайту [INFO] . Також не надано доказів того, що власник веб-сайту (доменного імені) передав вказане доменне ім`я у власність або користування іншій особі, зокрема, відповідачу на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо, а також доказів того, що користування веб-сайтом (доменом) здійснюється саме відповідачем. За таких обставин, можна дійти висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що саме ФОП [PERSON] є власником веб-сайту (домену) [INFO] , на якому розміщена інформація щодо умов нарахування бонусів при придбанні подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO] та особистий електронний кабінет [PERSON] .. Проаналізувавши доводи сторін, викладені ними в заявах по суті, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивачем було укладено договір із відповідачем, відповідно до якого ФОП [PERSON] взяв на себе зобов?язання по нарахуванні та виплаті бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів торговельної марки [INFO], не доведено наявність у ФОП [PERSON] зобов`язання з виплати позивачу коштів в загальному розмірі 27 629,25 доларів США. Оскільки позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну виплату бонусів та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про стягнення вартості бонусів за придбання подарункових сертифікатів та срібних виробів [INFO], тому позовні вимоги в частині стягнення пені та відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed