Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Чередниченко Д.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути 1 150 000,00 грн. безпідставно набутих коштів, 3 % річних у розмірі 103594,52грн., інфляційні втрати у розмірі 466\~349,52грн. та стягнути судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27.07.2015 [PERSON] , який позиціонуючи себе як досвідчений інвестор, через особисте спілкування з [PERSON] , запропонував останньому віддати власні кошти під проценти до 300% річних до Взаємного Фонду «Меркурій», мотивуючи це високим ступенем прибутковості. 27.07.2015 [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 150 000,00 грн. для внеску до Взаємного Фонду «Меркурій», в інтересах [PERSON] , що підтверджується відповідною розпискою. Сама розписка про фактичне отримання коштів [PERSON] від [PERSON] була складена не 27.07.2015 - у день фактичної передачі коштів, а 14.03.2016 на вимогу [PERSON] для отримання документального підтвердження фактичної передачі власних коштів [PERSON] . Разом з тим, в подальшому [PERSON] жодної винагороди, як і тіла грошових коштів, не отримав. Вважаючи, що грошові кошти внесені до Взаємного Фонду «Меркурій», [PERSON] сподівався на отримання процентів, які мали суттєво збільшити передану суму, у зв`язку з чим не поспішав із отриманням належної виплати. Проте, із початком збройної агресії, у [PERSON] , як і у більшості громадян України, постала необхідність у додаткових грошових коштах для забезпечення потреб власної сім`ї у період воєнного стану, у зв`язку з чим останній звернувся до [PERSON] із проханням повідомити розмір процентів та здійснити їх виплату. Однак, усі спроби [PERSON] зв`язатися із [PERSON] закінчились невдачею, у зв`язку з чим Позивач дійшов думки, що можливо Відповідач буде уникати повернення отриманих грошових коштів та прибутку, на який Позивач сподівався. Також зазначив, що в подальшому було встановлено сумнівну діяльність групи осіб з брендом «Меркурій - Взаємний Фонд», а з урахуванням того факту, що юридичної реєстрації фонду не існувало, а також непоодиноких судових рішень у справах про повернення безпідставно набутих коштів, направлених у фонд «Меркурій», сторона Позивача вважає, що [PERSON] було безпідставно отримано грошові кошти, які свідомо не були передані ним до «Меркурій - Взаємний Фонд», як це передбачалось розпискою, так як на момент передачі грошових коштів, фінансова діяльність групи осіб з брендом «Меркурій - Взаємний Фонд» була фактично заблокована. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Ухвалою від 16.11.2022 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження на 19.12.2022. 20.01.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір доручення в усній формі, згідно якого [PERSON] мав відкрити на ім`я [PERSON] електронний рахунок у фонді «Меркурій» та внести на цей рахунок отримані від [PERSON] грошові кошти, що мало відбуватись шляхом перерахунку існуючими вкладниками фонду «Меркурій» зі своїх електронних рахунків коштів на електронний рахунок [PERSON] та отримання ними за це еквівалента у готівці. Стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором доручення виконав шляхом відкриття на ім`я [PERSON] електронного рахунку у фонді «Меркурій», забезпечення внесення на нього коштів в еквіваленті переданої Позивачем суми коштів передачі [PERSON] паролю доступу до електронного рахунку; прийняття виконання [PERSON] зобов`язання за договором доручення, так як [PERSON] приступив до використання електронного рахунку та жодних претензій не висловлював. Відтак вважає, що зобов`язання [PERSON] припинилося належним виконанням. При цьому зазначив, що [PERSON] та його дружина [PERSON] не лише були вкладниками фонду «Меркурій», але й рекламували його та запрошували до нього нових учасників, що підтверджується також фотографіями та скріншотами сторінок з соціальних мереж, що повністю спростовує твердження позивача про те, що він після переданий коштів [PERSON] не мав жодного відношення до фонду «Меркурій», а такого фонду взагалі не існувало. Позивач діє недобросовісно, повідомляє суду неправдиві дані, а його поведінка є суперечливою. Крім того, просив у позові відмовити з підстав спливу строку позовної давності. 01.02.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити та підтримує його в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що правові норми, що врегульовують форму договору доручення, мають певні особливості. Договір доручення може бути укладений у формі окремого документа з відповідною назвою («Договір доручення»), міститься в змішаному договорі або виражається лише у виданій довірителем довіреності - письмовому документі, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. A оскільки ст. 1007 ЦК України встановлює обов`язок довірителя видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення довіреність обов`язково має супроводжувати договір доручення. Таким чином, до даних правовідносин не можна застосувати положення глави 68 ЦК України, які регулюють відносини доручення, так як відповідачем не вчинялося жодних дій на виконання отриманого доручення, такий договір не укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі, хоча обов`язковість письмової форми встановлена законом, його суттєві умови не досягнуті. При цьому, сторона позивача стверджує, шо за рахунок позивача, без будь-якої правової підстави, відповідачем, позиціонуючи себе досвідченим інвестором та створюючи враження фінансово грамотної людини, було безпідставно набуте майно позивача у вигляді грошових коштів, що підтверджується вищевказаними обставинами. Посилання сторони відповідача на договірний характер спірних правовідносин, що унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України є безпідставними і спрямованими виключно на уникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутих коштів. Також зазначив, що так як відповідачем фактично отримані грошові кошти від позивача не були внесені до Взаємного фонду «Меркурій», про що позивачу відомо не було, [PERSON] дізнався про такі обставини виключно тоді, коли звернувся до [PERSON] із вимогою про повернення безпідставно набутих коштів. Вважає, що докази, які долучені відповідачем до матеріалів справи свідчать про участь позивача у «Меркурій Глобал», вкладником якого був [PERSON] . Ухвалою суду від 13.03.2023 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні\~\~вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Також зазначив, що юридичної установи такої, як Взаємний фонд «Меркурій» не снувало та не існує. [PERSON] не надав [PERSON] підтвердження про внесення коштів у фонд «Меркурій». Також не було надано і електронних коштів. [PERSON] дивідендів за сплачені кошти не отримував. При цьому, представник позивача адвокат Чередниченко Д.О. заперечував щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Представник\~\~відповідача заперечив щодо пред`явленого позову, просив суд відмовити у задоволенні такого за недоведеністю та безпідставністю вимог, про те, сам факт отримання коштів його довірителем від позивача не спростовує. Також зазначив, що між сторонами виникли договірні відносини, на підставі яких його довіритель мав здійснити для [PERSON] певні дії. Вважає, що [PERSON] свої зобов`язання перед [PERSON] виконав, відкрив для нього електронний рахунок у фонді «Меркурій», а готівку перевів в електронні кошти. Окремо клопотав про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] , зазначив, що познайомився з дружиною [PERSON] - [PERSON] приблизно у 2013-2014 роках у Києві на конференції. У 2014 році він став членом Взаємного фонду «Меркурій», його завданням було залучати кошти у фонд. Після реклами на його сторінці, [PERSON] зв`язалась із ним, щоб проконсультуватися, як можна інвестувати свої кошти у фонд. Вказав, що [PERSON] йому повідомила, що хоче з чоловіком вкласти у фонд 50\~000 тис. євро. У м. Києві він зустрівся із [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , також на цій зустрічі із ним був [PERSON] . [PERSON] на зустрічі у м. Києві передали 1150000 (один мільйон сто п`ятдесят тисяч) гривень, для вкладення у фонд «Меркурій». В подальшому він відкрив рахунок в електронному кабінеті на ім`я [PERSON] у фонді «Меркурій», а вкладені кошти в гривнях конвертував в євро та перевів в електронні кошти у спосіб передачі фактично готівкових коштів існуючим учасникам фонду, взамін на що ті скинулися на рахунок [PERSON] електронною валютою, кожен зі свого аканту. В тому числі [PERSON] віддав частину електронних коштів, за що отримав 20 чи 30 тис. гривень готівки. Крім того, зазначив, що було 4 чи 5 людей, яким він передав готівку, а ті в свою чергу зі своїх електронних рахунків перевели електронні кошти на електронний рахунок [PERSON] «Меркурій» залучав вкладників тим, що фонд виплачував 1% щодня із суми вкладу. Також вказав, що свої зобов`язання за договором доручення він виконав, а саме відкрив електронний рахунок у фонді «Меркурій», забезпечення внесення на нього коштів в еквіваленті переданої [PERSON] суми коштів, передачі йому паролю доступу до електронного рахунку. Зазначив, що хранителем у [PERSON] він не був, оскільки у них вклад був конвертований у євро, його хранитель перебував закордоном. Він був хранителем у гривні. Другий раз зустрівся із [PERSON] у 2016 році, коли той приїзджав до нього у Львів, в той день він написав йому розписку про отримання коштів. У 2022 році [PERSON] почав виставляти до нього претензії, щоб він повернув йому кошти. Фонд «Меркурій» тіло не повертав, а виплачував відсотками, ці правила були розроблені компанією. Вказав, що саме хранитель у фонді «Меркурій» здійснював перерахунок коштів в середині структури на вхід і на вивід. І така схема за його твердженнями працювала 1,5-2 роки. У 2015 році фонд [PERSON] закрився і [PERSON] створив Меркурій 2 і попередні вкладники отримали депозити в каратах в новому фонді у тому числі і [PERSON] . При цьому зазначив, що [PERSON] почали розвивати наступний етап « [INFO] », а саме 3 [PERSON] » у якому вклади вносились у криптовалюті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він був хранителем у фонді «Меркурій» та був знайомим із [PERSON] . В 2015 році була конференція в м. Києві. [PERSON] повідомив йому, що у нього є знайомий, який хоче взяти участь у конференції. Зі слів [PERSON] , [PERSON] хотів вкласти кошти у фонд «Меркурій». Він з [PERSON] приїхали на зустріч з [PERSON] та її чоловіком. Також зазначив, що в них у мобільному телефоні вже був створений електронний кабінет у фонді «Меркурій», хто зареєстрував, йому невідомо. Ствердив, що переслав на електронний рахунок [PERSON] еквівалент 50 000 грн, взамін чого отримав реальні кошти від [PERSON] , які привіз [PERSON] . Крім того, зазначив, що коли він працював із фондом «Меркурій» до літа 2015 року не було проблем із виплатами. Вислухавши\~\~пояснення представника позивача, представника відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені\~\~наступні факти та відповідні \~правовідносини. Відповідно\~\~до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає\~\~цивільні\~\~справи не інакше як за зверненням фізичних чи\~\~юридичних\~\~осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно розписки від 14.03.2016 [PERSON] отримав 27.07.2015 від [PERSON] 1 мільйон 150 тис. гривень для вкладу у Взаємний фонд «Меркурій». Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18). Відтак, суд вважає,\~\~що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки позивач довів той факт, що за його рахунок, без будь-якої правової підстави, відповідачем було набуте майно у вигляді грошових коштів, про що суду були надані належні та допустимі\~\~докази\~\~у вигляді розписки самого ж відповідача. Також, відповідачем не заперечується факт отримання від позивача\~коштів. Суд не бере\~\~до уваги посилання\~\~представника відповідача на те, що позивач є активним учасником фонду, оскільки наявні в матеріалах справи роздруківки скріншотів з мережі «Інтернет» не є належним доказом та жодним\~\~чином\~\~не підтверджують факт реєстрації позивача, як учасника у програмі Взаємний фонд «Меркурій». Доводи сторони відповідача щодо виникнення між сторонами правовідносин\~\~що врегульовані договором доручення, суд не приймає виходячи з такого. В супереч викладеній стороною захисту правовій позиції, відповідач надаючи покази зазначив, що він не відкривав електронний рахунок на ім`я [PERSON] , а на зустріч із ним прийшла також [PERSON] і саме у [PERSON] вже був відкритий електронний рахунок у фонді «Меркурій», на який і була зарахована еквівалентна сума грошових коштів у євро, переданих Відповідачу на зустрічі 27.07.2015. Крім цього, [PERSON] зазначив, що домовленість була саме із [PERSON] , а не позивачем і стверджував, що завів еквівалентну суму грошових коштів на електронний рахунок саме [PERSON] , будучи при цьому звичайним вкладником фонду «Меркурій». У свою чергу свідок [PERSON] , також частково підтвердив той факт, що електронний кабінет у фонді «Меркурій» був створений вже на момент зустрічі із [PERSON] . Таким чином, як Відповідач, так і свідок [PERSON] своїми показами зазначили, що еквівалент грошових коштів мав бути зарахований і фактично був зарахований на електронний рахунок фонду «Меркурій» [PERSON] , що йде всупереч заявленій правовій позиції та складеній розписці про отримання грошових коштів. Також відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення дій із внесення отриманих грошових коштів до фонду «Меркурій» на ім`я позивача. Разом з тим, суд не бере до уваги покази Відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] щодо факту внесення грошових коштів до фонду «Меркурій», оскільки під час розгляду справи, вони не знайшли свого документального підтвердження та не були надані суду. При цьому, як вбачається із письмового листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, станом на 18.10.2022 Взаємний фонд «МЕРКУРІЙ», ліцензій на провадження професійної діяльності на ринку капіталу не отримував, інформація про Взаємний фонд «МЕРКУРІЙ» до Державного реєстру професійних учасників ринків капіталу та організованих товарних ринків не вносилася. Судом не встановлено належними та допустимими доказами факт реєстрації юридичної особи Взаємний фонд «Меркурій» на території України, відсутні такі відомості відповідно і в реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(а.с.39). Отже, як встановлено судом, такої юридичної особи як Взаємний фонд «Меркурій» юридично зареєстровано не було , а отже відсутнє правове підґрунтя існування такої фінансової установи, як і відсутнє правове регулювання її діяльності. Відповідачем та його представником не надано доказів відкриття електронного кабінету на ім`я [PERSON] , відкриття рахунку та зарахування на нього коштів , надання доказів членства такого у вказаній організації. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких договорів доручення між сторонами не укладалось. Отже обов`язок по внесенню грошових коштів до фонду «Меркурій» Відповідачем не виконано, тому отримані ним кошти у розмірі 1 150000 грн. мають всі ознаки безпідставно набутого майна. Будь-яких інших доказів на спростування пред`явлених позовних вимог, Відповідач не надав. Не надано суду також доказів членства позивача у організації, створеній та зареєстрованій у встановленому законодавством порядку, а відтак судом не встановлено жодної правової підстави для виникнення у відповідача права на отримання коштів від позивача . Враховуючи обставини, які склалися між сторонами, отримання відповідачем\~\~грошових коштів за рахунок позивача слід вважати безпідставно набутим майном із застосуванням правового\~\~механізму повернення такого майна набувачем, що передбачено ст. ст. 1212 - 1214 ЦК України. За таких обставин\~\~суд приходить\~\~до переконання, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] безпідставно одержаних коштів, на користь [PERSON] у розмірі 1 150 000 гривень підлягає задоволенню. В частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження цих коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 цього кодексу. (правовий висновок Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15). Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних за безпідставне користування коштами та інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України, - оскільки відповідно до ч .2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Разом з тим, такі позовні вимоги на підставі ст. 536 ЦК України позивачем не заявлено та ніяких обставин для застосування цієї норми права у справі не наведено і доказів не надано, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи не вправі вийти за межі позовних вимог. Разом з тим, на спірні правовідносини не поширюється положення ст. 530 ЦК України та, як наслідок, стягнення 3% річних та інфляційних втрат з часу пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, оскільки положення ст. 530 ЦК України стосуються строку виконання зобов`язань (що пов`язуються з певним строком, подією, яка має неминуче настати, моментом пред`явлення вимоги). У даному випадку вимога позивача про повернення коштів не є строком у розумінні положень ст. 530 ЦК України. Крім того, слід зауважити, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладену у Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 2-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина 5 статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Від висновку щодо неможливості стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей, коли нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду не відходила. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із зазначеного вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наявних обставин справи вбачається, що спору з приводу грошових коштів, переданих Відповідачу за розпискою від 14.03.2016, в період 2015-2022 років між сторонами не виникало, чітких строків виконання зобов`язання обговорено не було, що свідчить про не настання того моменту коли у Позивача могли виникнути думки про порушення його майнових прав. Крім того, як вбачається із досліджених судом матеріалів справи та пояснень представника позивача, дізнавшись про порушення виконання вищезгаданої розписки, позивач звернувся 03.08.2022 із вимогою до відповідача про повернення коштів, яку 10.08.2022 він отримав, однак добровільно кошти не повернув, тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності. Із позовом до суду представник позивача звернувся 24.10.2022, тобто в межах трирічного строку позовної давності. За таких обставин строк позовної давності за пред`явленою позовною вимогою не сплинув. Отже заява Відповідача про застосування строку позовної давності є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 8294,31 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial