Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представниці [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.11.2012 вона уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №61. У вказаному шлюбі народився син- [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя із відповідачем погіршилося, між ними відсутні взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя. Протягом шести місяців із відповідачем спільно не проживають , не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. З часу фактичного припинення сімейних відносин, відповідач матеріально не допомагає в утриманні сина, який перебуває на повному її утриманні. У зв`язку із наведеним просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 09.11.2012 відділом ДРАЦСу Заставнівського районного управління юстиції, за актовим записом № 61, а також стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття сина. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, вказала, що позивачка працює майстром манікюру. На утримання сина [PERSON] позивачка в місяць витрачає кошти на: харчування в школі- 1140 грн , додаткові заняття 2000 грн, заняття з англійської мови - 800 грн та заняття танцями - 350 грн, що в загальному становить 4290 грн. Крім того вона купляє одяг та продукти харчування. Батько забезпечує дитину продуктами харчування в той час, коли забирає сина до себе на вихідні. Оскільки відповідач офіційно працює, крім цього має додаткові заробітки, позивачка вважає, що без погіршення його матеріального становища він може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. Відповідач [PERSON] \~ та\~його представник\~ [PERSON] \~в судовому\~ засіданні\~позов визнали\~частково, подали\~до суду\~відзив на\~позовну заяву.\~ В судовому засіданні відповідач вказав, що частково допомагає сину, купляв одяг до школи, надає особисто йому кошти в розмірі 500-1000 грн на місяць, а також витрачає кошти, коли син перебуває в нього під час вихідних днів. Він працює слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування в АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» та отримує заробітну плату в розмірі 8000-9000 грн., неофіційних доходів не має, інших утриманців не має, а тому згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. на місяць. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що 09.11.2012 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції, за актовим записом № 61 (а.с.6). У вказаному шлюбі у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та несумісність характерів. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. На даний час подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, не цікавляться проблемами один одного. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відомостей про бажання позивачки змінити своє прізвище після розлучення в суді не має, а тому суд не вирішує дане питання. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 ч.1 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.07.2016 (а.с.7). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка працює майстром манікюру і зароблених коштів не вистачає для повноцінного матеріального забезпечення малолітнього сина. Відповідач працює слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування в АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз». Згідно довідки АТ ОРС «Чернівцігаз» №112/09 від 26.09.2023 , заробітна плата [PERSON] в середньому становить 8586 грн в місяць. Добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, відповідач [PERSON] є фізично здоровим молодим та працездатним чоловіком, який має стабільний заробток, інших утриманців немає, будь яких стягнень із нього не проводиться, рухомого та нерухомого майна у власності не має. З огляду вищенаведеного та виключно в інтересах дитини щодо його кращого забезпечення, ураховуючи потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення його гармонійного розвитку, суд вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивачки з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи із 04.09.2023 і до його повноліття. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу матеріального характеру. На підставі\~вище викладеного\~та

Outcome: partial