Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання доньки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2018 року розірвано. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2018 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 29.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що коштів у сумі 1000,00 грн. є недостатньо для задоволення навіть елементарних потреб дитини. Зазначає, що з моменту постановлення вищевказаного рішення минув час, донька навчається у другому класі, має важке захворювання епілепсія та потребує постійного спостереження та лікування, постійного проходження дороговартісних обстежень, лікувань. На підставі вищезазначеного позивач просить суд змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 20.09.2023 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 27.09.2023 року до суду від представника відповідача, адвоката Коперльос О.Р., надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 11.10.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого встановлено, що останній позовні вимоги не визнає, у задоволенні позовних вимог просить відмовити Також у відзиві зазначає про те, що вимоги позивача нічим не підтверджені і не можуть братися судом до уваги. При цьому стверджує, що він офіційно ніде не працює, а тому аліменти в розмірі 5000,00 грн. є неспівмірними з його доходами та рівнем життя. Таким чином позивач не вказала у зв`язку з чим збільшилися витрати на утримання дитини, не надала докази на підтвердження того, що розмір аліментів має бути змінений у сторону їх збільшення. Також позивачем не підтверджено його офіційне працевлаштування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити із заявлених в ньому підстав. Додатково пояснила, що розмір аліментів, який стягується на цей час не задовольняє навіть найелементарніших потреб дитини, яка хворіє. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Поряд з тим, у поданому до суду відзиві відповідач просив при винесенні рішення врахувати наведені в ньому аргументи. Суд, заслухавши позицію позивача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.05.2016 року. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище без змін « [PERSON] ». Цим же рішенням ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 29.03.2018 року і до досягнення дочкою повноліття. 07.06.2023 року на виконання цього судового рішення було видано виконавчий лист. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 60285357 від 15.09.2023 року залишок заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.09.2023 року становить 1599,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Судом також встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 24.05.2016 року по теперішній час, стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 67 від 26.12.2016 року. Відповідно до довідки № 314/20-05 від 08.09.2023 року встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] , донька - [PERSON] . Відповідно до довідки № 01-14/157 від 08.09.2023 року встановлено, що дитина [PERSON] навчається у 2-А класі Страбичівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Крім того судом встановлено, що позивач [PERSON] на цей час перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] про, свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.02.2021 року. При укладенні шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також у позивача [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.08.2021 року). Таким чином судом встановлено, що дитина [PERSON] на цей час проживає разом з матір`ю та її чоловіком, а також сестрою. Відповідно до витягу з протоколу ЛКК № 023/463 від 15.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: епілепсія, складні фокальні напади з вторинною генералізацією, фармакорезистентні. Вказане узгоджується з консультаційним висновком спеціаліста від 15.03.2023 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13). Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема те, що право на визначення підстави позову є виключеним правом позивача (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а у взаємозв`язку із установленим статтею 12 цього Кодексу принципом змагальності сторін на позивача покладається обов`язок доведення визначеної ним підстави позову. Як видно зі змісту позовної заяви [PERSON] визначила підставою її позову наявність значних витрат на лікування дитини, розвиток та навчання, народження у неї ще однієї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними, а також в їх сукупності достатніми доказами наявності підстав для стягнення аліментів в заявленому розмірі з огляду на вимоги ст. 192 СК України. Так, відсутні докази того, що покращилося матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. В той же час судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.2021 року позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка також перебуває на її утриманні. При цьому така обставина не була врахована при ухваленні судом рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2018 року. Також встановлено, що дитина [PERSON] має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного періодичного лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією. Встановлене однозначно свідчить про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів в бік їхнього збільшення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, при визначенні аліментів у новому розмірі суд враховує обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, доказів про погіршення яких після ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 07.06.2018 року не встановлено, а також відсутність зі сторони позивача достатніх доказів для стягнення аліментів саме в заявленому розмірі в контексті ст. 192 СК України, а тому з урахуванням вимог ст. 182 СК України, за умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial