Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

В грудні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Кравченко К.М. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: поділити в натурі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 58,5 кв.м; виділити позивачу зі спільної часткової власності в натурі 2/3 частини зазначеного житлового будинку; виділити відповідачу зі спільної часткової власності в натурі 1/3 частину зазначеного житлового будинку; припинити право спільної часткової власності позивача на 2/3 частини зазначеного житлового будинку; припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/3 частину зазначеного житлового будинку; поділити в натурі земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:241:0069, площею 0,0549; виділити позивачу зі спільної часткової власності в натурі 2/3 частини від площі 0,0549 га зазначеної земельної ділянки; виділити відповідачу зі спільної часткової власності в натурі 1/3 частини від площі 0,0549 га зазначеної земельної ділянки; припинити право спільної часткової власності позивача на 2/3 частини зазначеної земельної ділянки; припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/3 частини зазначеної земельної ділянки В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі договорів купівлі-продажу від 07.09.2021 року, - є власником 2/3 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, а також є власником 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер 8000000000:79:241:0069. Відповідач на підставі свідоцтв про право на спадщину від 21.03.1993 року та від 24.11.2011 року є власником 1/3 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, а також є власником 1/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою. Позивач вказує, що фактично будинок складається із двох квартир та між співвласниками фактично встановлений відповідний порядок користування кімнатами в зазначеному будинку відповідно до часток у праві спільної часткової власності. Однак, звернувшись до відповідача із пропозицією укласти договір поділу житлового будинку та земельної ділянки, позивач не отримав позитивної відповіді, а тому позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги та сторона позивача просила суд: поділити в натурі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 58,5 кв.м; виділити позивачу зі спільної часткової власності в натурі 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв.м, житловою пощею 45,2 кв.м у складі приміщень: № 1-1 передпокій, площею 7,4 кв.м, № 1-2 комора, площею 0,9 кв.м, № 1-3 житлова, площею 11,3 кв.м, № 1-4 житлова, площею 15,5 кв.м, № 1-5 житлова, площею, 8,8 кв.м, № 1-6 житлова, площею 9,6 кв.м, № 1-7 кухня, площею 7,7 кв.м, № 1-8 санвузол, площею 3,6 кв., та господарські будівлі: ганок літ. «а5», хвіртка літ. «№1»; виділити відповідачу зі спільної часткової власності в натурі 1/3 частину житлового будинку житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 13,3 кв.м, у складі приміщень: № 2-1 веранда, площею 6,9 кв.м, № 2-2 кухня, площею 9,1 кв.м, № 2-3 житлова, площею 13,3 кв.м, та господарські будівлі: ганок літ. «а2», хвіртка літ. «№2», огорожа літ. «№3»; припинити право спільної часткової власності позивача на 2/3 частини зазначеного житлового будинку; припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/3 частину зазначеного житлового будинку; поділити в натурі земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:241:0069, площею 0,0549; виділити позивачу зі спільної часткової власності в натурі 0,0366 га, що дорівнює 2/3 частини від площі 0,0549 га зазначеної земельної ділянки, відповідно до координат та довжини ліній, зазначених в таблиці 6 до висновку судового експерта; виділити відповідачу зі спільної часткової власності в натурі 0,0183 га, що дорівнює 1/3 частини від площі 0,0549 га зазначеної земельної ділянки, відповідно до координат та довжини ліній, зазначених в таблиці 7 до висновку судового експерта; припинити право спільної часткової власності позивача на 2/3 частини зазначеної земельної ділянки; припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/3 частини зазначеної земельної ділянки. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. В травні 2023 року до суду надійшов відзив на позов, який не було підписано відповідачем. Після уточнення позовних вимог відзив до суду у встановленому законом порядку відповідач не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності (2/3 частини) належить житловий будинок [ADDRESS] , що в цілому складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 58,5 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами: прибудова - а, а1, а3, а4, сходи - а2, а5, вбиральня - Б, огорожа № 1- № 3, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 07.09.2021 року, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Степаненко Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 948, та копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2021 р. Крім того, на праві спільної часткової власності (2/3 частини) позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, загальною площею 0,0549 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07.09.2021 року, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Степаненко Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 946, та копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2021 р. Іншому співвласнику - відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину від 21.03.1993 року та від 24.11.2011 року належить інша частина (1/3 частини) житлового будинку зі спорудами та земельної ділянки за вказаною адресою. Судом встановлено, що житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер 8000000000:79:241:0069. Відповідно до висновку судового експерта Черніна Я.О. від 06.06.2023 року № 13/27-22-23, було встановлено, що за результатами проведеного дослідження технічно можливо поділити в натурі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] із господарськими будівлями, спорудами, загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 58,5 кв.м між співвласниками відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності за їх фактичним користуванням в окремі об`єкти (одиницю) нерухомого майна, а саме: [PERSON] - загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 45,2 кв.м у складі приміщень: № 1-1 передпокій, площею 7,4 кв.м, № 1-2 комора, площею 0,9 кв.м, № 1-3 житлова, площею 11,3 кв.м, № 1-4 житлова, площею 15,5 кв.м, № 1-5 житлова, площею, 8,8 кв.м, № 1-6 житлова, площею 9,6 кв.м, № 1-7 кухня, площею 7,7 кв.м, № 1-8 санвузол, площею 3,6 кв., та господарські будівлі: ганок літ. «а5», хвіртка літ. «№1»; а [PERSON] - загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 13,3 кв.м, у складі приміщень: № 2-1 веранда, площею 6,9 кв.м, № 2-2 кухня, площею 9,1 кв.м, № 2-3 житлова, площею 13,3 кв.м, та господарські будівлі: ганок літ. «а2», хвіртка літ. «№2», огорожа літ. «№3». При такому варіанті поділу всі приміщення кожної частини житлового будинку залишаються за їх функціональним призначенням та будівельні роботи для встановлення такого поділу приміщень в натурі здійснювати не треба. Крім того, судовим експертом в зазначеному висновку було запропоновано можливі два варіанти поділу земельної ділянки, відповідно на 2/3 (0,0366 га) та 1/3 частини (0,0183 га) від площі 0,0549 га (549 кв.м) із врахуванням запропонованого поділу житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Експертом встановлено, що згідно варіанту розподілу житлового будинку проводити переобладнання немає необхідності, так, як даний будинок вже фактично розділений на відокремлені квартири з окремими входами, самостійними системами електропостачання, та газопостачання. Квартири між собою розділені глухими стінами. Крім того, відповідно до зазначеного висновку експертом запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК країни). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 1 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень, наданих у п. 6, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 04.10.1991 року № 7 з наступними змінами, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, частиною 1 ст. 86 ЗК України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За приписами ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частинами 1, 2, 4 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, «якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спірної ділянки, право на користування кою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності та спільну часткову чи на час виникнення останньої». В постанові № 7 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право громадян власності на житловий будинок» зазначено, що суд повинен виносити рішення при визначенні порядку користування домоволодінням тільки відповідно до висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, щоб не обмежувати законні права співвласників. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на висновок судового експерта Черніна Я.О. № 13/27-22-23 від 06.06.2023 року, відповідно до якого для здійснення запропонованого варіанту розподілу житлового будинку переобладнання проводити не потрібно, так, як даний будинок вже фактично розділений на відокремлені квартири з окремими входами, самостійними системами електропостачання, та газопостачання. Крім того, судовим експертом було запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки, та, на переконання суду, з огляду на варіант розподілу житлового будинку між співвласниками, доцільно визначити другий варіант розподілу земельної ділянки між сторонами. Варто вказати на те, що стороною відповідача наданий позивачем висновок експерта на підтвердження позовних вимог жодними доказами спростовано не було, як і не було надано доказів безпідставності позовних вимог. Крім того, стороною відповідача в ході розгляду справи не було запропоновано інших варіантів поділу майна, яке належить сторонами на праві спільної часткової власності Враховуючи викладене, суд вважає, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведена можливість виділу в натурі майна, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, та припинення права спільної часткової власності, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Поруч із цим, з огляду на предмет позовних вимог, та суб`єктний склад сторін, суд вважає справедливим та доцільним покласти судовий збір та витрати, пов`язані із проведенням у справі відповідної експертизи, на сторони в рівних частинах, а відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6202 грн. 50 коп. (12405,00 грн. : 2), а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 15294 грн. 50 коп. (30589,00 грн. : 2).

Outcome: approved