Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Зі згоди власника житла за цією адресою було здійснено реєстрацію місця проживання сторонньої особи [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Як стало\~відомо позивачу,\~ [INFO] [PERSON] \~раптово померла від короновірусної інфекції. У червні 2021 року позивач [PERSON] виявив бажання продати належну йому квартиру. Однак при перевірці та підготовці документів до вчинення правочину з?ясував, що у його квартирі без його згоди виявився зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Останній ніколи у вказаній квартирі не проживав, про те, що він зареєстрований у позивача, стало відомо взагалі випадково. Де і з ким перебуває, проживає дитина, [PERSON] , власнику квартири, позивачу [PERSON] невідомо. Наявність непроживаючого [PERSON] у якості зареєстрованої особи за вказаною адресою не дозволяє власнику квартири [PERSON] повноцінно використовувати свої права, розпоряджатися нерухомістю, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.10.2023 року до судового засідання представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Позивач та відповідачі в судове засідання 18.10.2023 року не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд цивільного справи за відсутності сторони позивача. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Зі згоди власника житла за цією адресою було здійснено реєстрацію місця проживання сторонньої особи [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Як стало відомо позивачу, [INFO] [PERSON] раптово померла від короновірусної інфекції. У червні 2021 року позивач [PERSON] виявив бажання продати належну йому квартиру. Однак при перевірці та підготовці документів до вчинення правочину з?ясував, що у його квартирі без його згоди виявився зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Останній ніколи у вказаній квартирі не проживав, про те, що він зареєстрований у позивача, стало відомо взагалі випадково. Де і з ким перебуває, проживає дитина, [PERSON] , власнику квартири, позивачу [PERSON] невідомо. Наявність непроживаючого [PERSON] у якості зареєстрованої особи за вказаною адресою не дозволяє власнику квартири [PERSON] повноцінно використовувати свої права, розпоряджатися нерухомістю. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що особа, яка не проживає за певною адресою, може бути позбавлена права користування житлом у добровільному або судовому порядку. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З метою зняття [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі заявник звернувся до Києво-Святошинського РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області. Листом № Д-264/6/88012-21/80.3232/318-21 від 22.01.2021 року представника позивача, адвоката Левчишину О.В. було повідомлено про необхідність звернення за вирішенням цього питання до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Листом № 02-26/83 від 01.03.2021 року представника позивача, адвоката Левчишину О.В. було повідомлено про реорганізацію Крюківщинської сільської ради шляхом приєднання до Вишневої міської ради та її виконавчого комітету, наслідком чого стало створення териториальної громади, яка є правонаступником майна, прав і обов?язків ргозформованої териториальної громади. Відтак, вирішення питання зняття особи з реєстрації знаходиться у межах компетенції Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, куди стороною позивача було направлено відповідну заяву. У відповідь Вишневою міською радою листом №3/02-910 від 30.03.2021 року заявника повідомлено про необхідність надання рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, згідно п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Зокрема, згідно зі ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється вищевказаними органами на підставі, у тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. \~ \~ \~ \~ Відтак, належним способом захисту цивільних прав у такому разі, тобто для зняття особи з реєстрації місця проживання, є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що має бути самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. \~ \~ \~ \~Таким чином, усунення перешкоди у реалізації права власності шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування тієї особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання майном. \~ \~ \~ \~ Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що права позивача порушуються бездіяльністю першого відповідача, який не визнав [PERSON] таким, що втратив право користування житлом та не зняв його з реєстраційного обліку у позасудовому порядку. \~ \~ \~ \~ [PERSON] не є членом сім?ї [PERSON] , а відтак останній як власник житлового приміщення має право до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Це підтверджується й судовою практикою. Так, у правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Після набрання судового рішення законної сили, власнику житлового приміщення необхідно звернутися з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦКУ, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача відповідачами не подано жодного доказу. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судові витрати відповідно до\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів порівну.

Outcome: approved