Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: - встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , п`ять років до часу відкриття спадщини; - усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за заповітом щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з дитинства була знайома з сусідкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На прохання [PERSON] , яка важко хворіла, у тому числі психічними розладами, та мала інвалідність ІІ групи за онкозахворюванням, у зв`язку з чим потребувала догляду та утримання з 01.12.2013 року, вона почала проживати разом з нею однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] . Тобто вона з [PERSON] проживала разом однією сім`єю з 01.12.2013 року по день смерті останньої, а саме по [INFO] . За цей період часу її проживання однією сім`єю з [PERSON] , остання одинадцять місяців проживала у матері відповідача, відповідно вона (позивачка) вважає, що проживала з [PERSON] однією сім`єю п`ять років до часу відкриття спадщини. За час проживання однією сім`єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вона (позивачка) вбирала в квартирі, прала, готувала їжу, ходила за продуктами та ліками, сплачувала комунальні послуги, доглядала та утримувала [PERSON] 06.12.2019 року вона звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а 26.06.2020 року вона звернулась до Біляївського районного суду Одеської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] з грудня 2013 року по 12.11.2019 року. В подальшому їй стало відомо, що до Біляївського районного суду Одеської області звернувся відповідач з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, де по даній справі її було залучено в якості третьої особи. Справа в тому, що 01.11.2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №2-2745, згідно якого заповіла відповідачу належну їй квартиру [ADDRESS] , незважаючи на те, що мала психічні розлади. У жовтні 2017 року відповідач відвіз [PERSON] проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , а 21.07.2018 року привіз її до Хлібодарської лікарняної амбулаторії, де лікарем вказаної амбулаторії [PERSON] їй було видано направлення на стаціонарне лікування до Одеської обласної психіатричної лікарні №2. 21.09.2018 року відповідач повіз [PERSON] до Одеської обласної психіатричної лікарні №2, але у зв`язку з тим, що її не поклали на стаціонарне лікування, відповідач в цей же день привіз її до зареєстрованого місця проживання, а саме до квартири [ADDRESS] . Наступного дня відповідач приїхав до [PERSON] та у її (позивачки) присутності, а також присутності соціального працівника та сусідів, за участі невідомої особи, яка була з відповідачем та вела відео зйомку, передав соціальному працівнику вищевказаний заповіт та документи [PERSON] , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала допомоги. Після цього і до моменту смерті [PERSON] відповідач жодного разу до неї не приходив, відповідно жодної допомоги їй не надавав та навіть не був присутній на похоронах. Вона здійснила організацію та оплату поховання [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги [PERSON] , яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, позивачка просить суд усунути його від права на спадкування за заповітом щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , та встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] п`ять років до часу відкриття спадщини. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому вказує на те, що позивачка не проживала з померлою [PERSON] однією сім`єю з 01.12.2013 року по [INFO] . Так, позивачка [PERSON] протягом останнього року життя [PERSON] підтримувала із нею добросусідські відносини, можливо разом із працівниками соціальної служби Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації допомагала [PERSON] по господарству, оскільки проживала у сусідній квартирі, але разом з нею в одній квартирі не проживала та спільного господарства не вела. У період з 01.12.2013 року по 09.01.2015 року [PERSON] мешкала у квартирі із своєю тіткою [PERSON] до дня смерті останньої [INFO] . Наразі [PERSON] та [PERSON] поховані поруч, у них спільний надгробний пам`ятник. З 09.01.2015 року по жовтень 2017 року [PERSON] мешкала самостійно, відмовлялась від спільного проживання із будь-якими особами, але постійно перебувала під наглядом його матері. З жовтня 2017 року у [PERSON] сталися проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вона була госпіталізована до Одеської Міської клінічної лікарні №10, де проходила стаціонарне лікування з 20.10.2017 року по 26.10.2017 року. Після виписки з лікарні, [PERSON] з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року проживала разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить йому та його матері на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.2004 року. У свою чергу, [PERSON] була найближчою подругою його матері, родичів та інших близьких осіб у померлої [PERSON] після смерті її тітки [PERSON] не було. Його мати для [PERSON] була найближчою людиною. Усі медичні обстеження [PERSON] , документи, які були надані позивачкою до матеріалів справи, здійснювалися за його участю, оскільки саме він та його мати піклувалися про здоров`я [PERSON] . З цих підстав [PERSON] за життя вирішила здійснити розпорядження своїм майном та на випадок своєї смерті заповіла йому, належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Оскільки 26.10.2017 року [PERSON] була виписана з МКЛ №10 та потребувала сторонньої допомоги, вона переїхала проживати до його матері за адресою: [ADDRESS] . Із його матір`ю вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, його мати здійснювала догляд за [PERSON] . Під час спільного проживання у його матері, [PERSON] витрачала свою пенсію тільки на лікарські обстеження та ліки, наразі, залишок її пенсійних коштів він передав соцпрацівнику [PERSON] . У липні 2018 року у [PERSON] сталося різке погіршення психічного здоров`я. У зв`язку із необхідністю отримання належної медичної допомоги, [PERSON] отримала від Хлібодарської лікарняної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини Біляївського району Одеської області направлення на стаціонарне лікування у ОПД№2 у зв`язку із гострим реактивним станом (гострим психічним розладом), куди була доставлена ним 21.09.2018 року. З вересня 2018 року [PERSON] проходила лікування гострих психіатричних розладів у Хлібодарській лікарняній амбулаторії загальної практики та мала перебувати під постійним наглядом соціальних працівників Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації. Таким чином, [PERSON] не проживала із померлою [PERSON] однією сім`єю протягом п`яти років, спільним побутом пов`язані не були, та взаємні права та обов`язки не мали. Крім того, [PERSON] завжди проживала разом зі своєю власною родиною (дитиною та чоловіком) у квартирі по [ADDRESS] . [PERSON] проживала разом з [PERSON] по сусідству, можливо допомагала їй разом з соціальними працівниками та іншими сусідами, але зазначене не є тотожним та не свідчить про спільне проживання позивачки зі спадкодавцем та наявності спільного побуту. Позивачка, звертаючись до суду із позовними вимогами, зокрема, про усунення його від права на спадкування за законом, посилається на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка, на його думку, застосовується виключно до спадкоємців за законом. У свою чергу, він є спадкоємцем за заповітом, а тому положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України не мають бути застосовані у даних правовідносинах. Крім того, він не залишав [PERSON] у безпорадному стані. Дійсно, з 26.10.2017 року після виписки з МКЛ№10 [PERSON] почала потребувати стороннього догляду і з цього часу вона почала проживати з його матір`ю, яка була її найкращою подругою, доглядала за нею та вела з нею спільне господарство. У вересні 2018 року він особисто вимушений був відвезти [PERSON] до психіатричного закладу через значне погіршення її психічного стану та агресію відносно його матері. Амбулаторне лікування [PERSON] було неможливе. Для подальшої госпіталізації до психіатричного закладу він мав привезти [PERSON] за місцем її реєстрації для оформлення документів уповноваженими працівниками. Медичний працівник запевнив його, що [PERSON] має проходити виключно стаціонарне лікування в Обласному психіатричному диспансері №2 у зв`язку з гострим реактивним станом (гострим психічним розладом), куди була доставлена ним 21.09.2018 року, а після стабілізації стану перебувати під постійним наглядом соціальних працівників за місцем реєстрації. Отже, він не залишав померлу [PERSON] у безпорадному стані, оскільки поки її стан здоров`я дозволяв обмежитись лише домашнім доглядом за нею, вона проживала разом з його матір`ю та була забезпечена необхідним доглядом. Однак, коли її стан погіршився та вона стала проявляти агресію відносно його матері, стала потребувати постійної кваліфікованої медичної допомоги, він зробив необхідні дії, щоб вона отримувала кваліфіковану медичну допомогу, оскільки він не є лікарем-психіатром та не міг допомогти їй іншим чином. З 23.09.2018 року [PERSON] проходила лікування та перебувала під наглядом соціальних працівників Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації та сусідок [PERSON] та [PERSON] . Після проходження лікування [PERSON] ані вона, ані соціальні працівники, ані будь-які інші особи не повідомляли його про необхідність надання допомоги [PERSON] . Дійсно, він не здійснював організацію та оплату поховання [PERSON] та не був присутній на її похоронах, оскільки усі спроби зв`язатись з [PERSON] по телефону були невдалими (їм користувалась донька [PERSON] ) та ані його, ані його матір, яка була близькою подругою потерпілої, ніхто не повідомив про смерть [PERSON] . Враховуючи вищевикладене відповідач зазначає, що позивачка надає суду неправдиві відомості щодо спільного проживання разом із померлою [PERSON] однією сім`єю з 01.12.2013 року по 12.11.2019 року та заявляє вимоги про усунення його від права на спадкування за заповітом, посилаючись на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, що регулюють усунення від права на спадкування за законом, а обставини щодо залишення спадкоємця у безпорадному стані не відповідають дійсності. Позивачка та її представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. При цьому позивачка пояснила, що вона з дитинства проживає в смт Хлібодарське, з 11.10.2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , 1943 року народження, та донькою, 2009 року народження. З 1975 року [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] в цьому ж будинку, їх квартири розташовані навпроти. З 2013 року по день смерті [PERSON] більшу частину часу вона проживала у останньої, але ночувала у себе в квартирі, а коли вона не могла ходити ночувала у неї. [PERSON] всю свою пенсію витрачала на ліки, а вона (позивачка) допомагала платити комунальні послуги, готувати їжу, речі та побут були на ній. Дійсно, у період з 26.10.2017 року до 21.09.2018 року [PERSON] проживала зі своєю подругою [PERSON] . Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що позивачка з грудня 2013 року проживала разом із [PERSON] , як одна сім`я, у зв`язку з тим, що остання важко хворіла. В подальшому з 2017 року [PERSON] проживала 11 місяців з матір`ю відповідача в м. Одесі. 21.09.2018 року [PERSON] привіз [PERSON] , яка знаходилась в безпорадному стані, до її місця мешкання, а наступного дня привіз її документи та передав працівнику соціальної служби і з того часу жодного разу він не приїзжав до неї та ухилявся від своїх обов`язків щодо особи, яка знаходилась в безпорадному стані. Про те, що [PERSON] склала заповіт на відповідача, позивачка дізналась, коли звернулась до нотаріуса. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що позивачка не є членом сім`ї [PERSON] , доглядала за останньою останній рік. [PERSON] проживала в [ADDRESS] . У період з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року [PERSON] проживала з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 21.09.2018 року він привіз її до її місця проживання в смт Хлібодарське, де передав соціальному працівнику. У [PERSON] не було психічного захворювання, черговий лікар визначив, що в неї була стареча деменція. Йому телефонувала соціальний працівник [PERSON] та [PERSON] , яким він повідомив, що [PERSON] знаходиться в своїй квартирі, документи останньої та гроші він привіз наступного дня та передав під опис. Причиною, яка слугувала тому, що він привіз [PERSON] до її місця проживання, є те, що остання «підняла руку» на його матір і з вказаного приводу виник конфлікт. Після цього, його мати телефонувала [PERSON] , проте телефон був у позивачки, яка не давала можливості спілкуватись. Після 22.09.2018 року він не приїзжав до [PERSON] , оскільки йому було морально важко через конфлікт, який стався між нею та його матір`ю. У судовому засіданні за клопотанням позивачки були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом та з померлою [PERSON] він знайомий з 1974 року, відповідача [PERSON] знає з 2017 року. Позивачка піклувалась про [PERSON] . Одного разу він помітив відчинені двері в квартирі [PERSON] та побачив, що вона знаходиться в квартирі, але не розуміє, що відбувається. Після цього він зателефонував [PERSON] , який приїхав наступного дня та пояснив, що [PERSON] стала поводити себе агресивно і він привіз її в смт Хлібодарське. Також [PERSON] повідомив його, що він домовився з соціальним працівником, щоб він доглядав за нею. Декілька разів він бачив соціального працівника, проте фактично [PERSON] опікувалась позивачка. У його присутності відповідач повернув [PERSON] її документи, які прийняли під опис. З того часу він [PERSON] жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку давно, часто була у неї в гостях, де часто бачила [PERSON] . В якийсь момент позивачка із [PERSON] вирішили проживати разом. Позивачка піклувалася про [PERSON] , готувала, прибирала, пенсія останньої витрачалась на ліки та частково на комунальні послуги, інші витрати брала на себе позивачка. Відповідача вона не бачила, знає від позивачки, що [PERSON] деякий час проживала з ним та його матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає з 1994 року, знала також [PERSON] , вони часто спілкувалися. [PERSON] була онкохворою. Позивачка піклувалась про [PERSON] , допомагала їй, прала, купувала продукти та ліки. З грудня 2013 року позивачка проживала разом з [PERSON] . Через деякий час, а саме восени 2017 року, [PERSON] поїхала жити до своєї подруги, потім її повернули. [PERSON] була в поганому стані, нікого не впізнавала, потребувала стороннього догляду. Позивачка та її мати доглядали за [PERSON] . Мати позивачки дивилась за її дочкою, оскільки вона (позивачка) постійно була у [PERSON] . Приймаючи до уваги пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Організацію та витрати по похованню [PERSON] здійснила позивачка [PERSON] , що підтверджується договорами-замовленнями на організацію та проведення поховання від 15.11.2019 року, фіскальним чеком про оплату послуг кремації та урни від 15.11.2019 року та довідкою на одержання та підпоховання праху №4549 від 15.11.2019 року (а.с. 11-14). Згідно із довідкою виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області №4046 від 16.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , похована на кладовищі І кварталу села Великий Дальник Біляївського району Одеської області (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру під [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді від 29.08.1997 року, та технічного паспорту, виготовленого ПП «Одеське БТІ» (а.с.51, 53-54). 06.12.2019 року позивачка звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців за законом, окрім неї, немає (а.с.44), але листом №1271/02-14 від 22.05.2020 року державним нотаріусом їй було повідомлено про відсутність будь-якого родинного зв`язку між нею та померлою [PERSON] , у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду з питання підтвердження факту проживання однією сім`єю із спадкодавицею (а.с.17). На підставі зазначеної заяви державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було заведено спадкову справу №790/2019, відкриту до майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Крім того, із спадкового реєстру державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було встановлено наявність заповіту, посвідченого Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області від 01.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2745, в якому [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру під [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] (а.с.57). У зв`язку з цим, державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист за №1264/02-14 від 20.05.2020 року, в якому роз`яснено право звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та необхідність надати відповідні документи (а.с.58). 15.06.2020 року відповідач, як спадкоємець за заповітом, через засоби поштового зв`язку звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.60), але листами №1705/02-14 від 17.06.2020 року та №2004/02-14 від 15.07.2020 року державним нотаріусом йому було повідомлено про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки мав звернутись до нотаріальної контори із відповідною заявою до 12.05.2020 року, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду з питання продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.64, 65). Із Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що позивачка зверталась до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, а відповідач із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду\~від 15.02.2021\~року заяву [PERSON] , заінтересовані особи: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, за заявою заявниці, залишено без розгляду. Рішенням суду від 02.12.2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 31.01.2023 року, позов [PERSON] до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, третя особа: [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням законної сили. З матеріалів справи вбачається, що померла [PERSON] мешкала та була зареєстрована до дня смерті [INFO] в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] разом з нею за вказаною адресою ніхто не мешкав та не був зареєстрований, про що свідчать довідки Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області №2095 та №2096 від 03.12.2019 року (а.с.46, 47). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 12.03.2015 року на її ім`я (а.с.9). Відповідно до довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біляївської РДА №219 від 03.10.2019 року [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] на обліку у вказаному територіальному центрі не перебувала і соціальну допомогу вдома не отримувала (а.с.24). Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25.12.1995 року, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.10.2007 року (а.с.6), тобто є сусідкою [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивачка стверджувала, що проживала з важко хворою [PERSON] однією сім`єю з 01.12.2013 року по [INFO] , тобто більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, доглядала за нею, оскільки та була у безпорадному стані та потребувала допомоги, утримувала її, сплачувала комунальні послуги. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Так, відповідно до акту про проживання осіб однією сім`єю від 21.05.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивачка проживала однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з грудня 2013 року по день її смерті, окрім періоду з жовтня 2017 року по [INFO] (а.с.26). Вказаний акт засвідчений старостою Хлібодарського стратостинського округу Авангардівської селищної ради Козачок В. листом №04-23 від 25.05.2021 року (а.с.25). На підтвердження обставин спільного проживання з [PERSON] та перебування останньої у безпорадному стані позивачкою, крім іншого, надано чисельні медичні документи, а саме: довідку МСЕК серії МСЕ №072203 від 21.04.2003 року, відповідно до якої [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності по причині загального захворювання; протокол дослідження магнітно-резонансної томографії головного мозку [PERSON] від 17.07.2015 року, відповідно до якого у [PERSON] виявлено МР-ознаки дисциркуляторної енцефалопатії з атрофією кори і субкортікальної атрофії; консультаційний висновок лікаря-невропатолога МКЛ №1 від 17.07.2015 року, відповідно до якого [PERSON] встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. на фоні ГХ ІІ ст. церебрального атеросклерозу зі зниженням когнітивних функцій, вестибуло-атактический синдром. Хвора потребує стороннього догляду у зв`язку із зниженням когнітивних функцій: забуває вимкнути газ, світло, не пам`ятає, який сьогодні день, забуває поїсти; направлення [PERSON] , видане лікарем Хлібодарської лікарняної амбулаторії ЗПСМ від 21.07.2018 року, на стаціонарне лікування до Одеської психіатричної лікарні №2; епікриз, відповідно до якого [PERSON] знаходилась на обстеженні та лікуванні в мамологічному відділенні ООД з 23.12.2002 року по 20.01.2003 року; епікриз, відповідно до якого [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в радіологічному відділенні ООД з 17.01.2003 року (а.с.10, 19 - 23). Крім того, в судовому засіданні було оглянуто відеозаписи, які не містять дату та час, записані на флеш-носій, який долучений позивачкою до матеріалів справи, на якому зафіксовано, як позивачка кормить [PERSON] , а також здійснює їй гігієнічні процедури. На відеозаписі також присутні і інші особи, які допомагають позивачці. Із декларації №0001-МТ84-АЕ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у Біляївському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, що знаходиться за адресою: вул. Маяцька дорога, 16, смт Хлібодарське Біляївського району Одеської області, укладеної 05.10.2018 року [PERSON] із сімейним лікарем [PERSON] , вбачається, що у графі 1.12. «довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом» вказано позивачку [PERSON] (а.с.28). Встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідно позивачці для оформлення спадщини, як спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. В судовому засіданні відповідач не заперечував ту обставину, що позивачка допомагала [PERSON] по господарству, оскільки проживала у сусідній квартирі, однак,\~заперечуючи проти позову, посилався на те, що [PERSON] не проживала разом з [PERSON] як одна сім`я, оскільки вони мешкали кожна у своїй квартирі, вони не мали спільного побуту та бюджету, як і не мали взаємних прав та обов`язків. З 01.12.2013 року по 09.01.2015 року [PERSON] проживала разом зі своєю тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] . З 09.01.2015 року по жовтень 2017 року [PERSON] проживала одна та відмовлялась від спільного проживання із будь-якими особами. З жовтня 2017 року у [PERSON] сталися проблеми із здоров`ям, після чого вона дійсно стала потребувати стороннього догляду. З жовтня 2017 року по 21.09.2018 року такий догляд здійснювала його мати [PERSON] , яка була найкращою подругою [PERSON] , та з якою вони разом проживали у їх з матір`ю квартирі в [ADDRESS] , а коли у [PERSON] стався гострий психічний розлад - він особисто доставив її до лікувального закладу, після чого нею опікувались соціальні працівники. \~ З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2017 року по 26.10.2017 року [PERSON] дійсно проходила стаціонарне лікування в колопроктологічному відділенні Міської клінічної лікарні №10, про що свідчить виписка із історії хвороби №10298/861 (а.с.118). Факт того, що в період з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, відповідно до свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.117), за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою ОСББ «Пресмаш» від 13.02.2021 року, а також декларацією №0000-К896-0К0Т про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у Одеському центрі первинної медико-санітарної допомоги №16, що знаходиться по вул. Маршала Малиновського, 61 у м. Одесі, укладеною 16.08.2008 року [PERSON] із сімейним лікарем [PERSON] , в якій адресою місця її фактичного проживання вказано - [ADDRESS] . У графі 1.12 «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом» вказано [PERSON] (а.с.113, 114). Окрім того, вказаний факт ані позивачкою, ані свідками не спростовується, що зафіксовано в акті про проживання осіб однією сім`єю від 21.05.2021 року (а.с.26). Зі змісту довідки чергового лікаря Одеської обласної психіатричної лікарні №2 вбачається, що 21.09.2018 року відповідач [PERSON] доставив [PERSON] до зазначеного лікувального закладу. Хвора самотня, обслуговується соціальними працівниками, проживає в однокімнатній квартирі. Останнім часом під час допиту виявлені грубі порушення пам`яті, страждає деменцією (а.с.21). Наступного дня, відповідач [PERSON] у присутності [PERSON] та [PERSON] передав соціальному працівнику Хлібодарської селищної ради [PERSON] паспорт, пенсійне посвідчення, банківську карту (пенсійну), технічний паспорт на квартиру [PERSON] , дані із « [PERSON] » з приводу договору (інформаційний лист), договір з лікарем, медичну карту, розрахункову книжку (вода і квартплата), книжку за газ, висновок МСЕК по інвалідності, копії ключів від квартири, грошові кошти в сумі 14600 гривень, про що було складено відповідний опис (а.с.121). Таким чином, з 21.09.2018 року [PERSON] стала проживати за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] , де нею опікувались соціальні працівники та позивачка [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини\~або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що на позивачку, окрім доведення факту спільного проживання, покладений обов`язок доведення факту проживання як одна сім`я, що передбачає надання доказів щодо спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відомостей про такі обставини не містять та не підтверджують наявності спільних витрат, бюджету, побуту, ведення спільного господарства, здійснення придбання іншого майна в інтересах сім`ї, натомість підтверджують факт спільного проживання [PERSON] з позивачкою, яка і опікувалась нею. Однак показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки для встановлення такого факту необхідні докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків. До подібного висновку прийшов ВС у постанові від 14.02.2018 року за результатами розгляду справи №129/2115/15-ц, а також у постанові від 12.11.2020 року у справі №750/12880/19, провадження №61-8759св20. Наданий позивачкою акт про проживання однією сім`єю від 21.05.2021 року (а.с.26), в якому містяться дані про те, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з грудня 2013 року по день її смерті, окрім періоду з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року, складений також на підставі пояснень цих же свідків. Позивачка не довела, що між нею і померлою [PERSON] щонайменше п`ять років були стійкі, сімейні відносини, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Натомість позивачка має сім`ю, як високоморальна людини допомагала літній сусідці у вирішенні побутових потреб та перед смертю опікувалась нею. Вочевидь [PERSON] не розглядала [PERSON] , як члена своєї сім`ї, близьку родичку або навіть турботливу сусідку, оскільки не залишила заповіту на належне їй майно на випадок своєї смерті, не оформила з позивачкою договір довічного утримання або спадковий договір, або в інший би спосіб розпорядилася наявним майном на користь позивачки. Факт організації поховання померлої [PERSON] саме позивачкою не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини (висновок Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №61-4373св18). Не знайшли свого підтвердження в судовому засідання посилання позивачки, зокрема, на те, що вона оплачувала [PERSON] комунальні послуги, лікувала та утримувала стареньку за власний кошт, купувала їй необхідні особисті речі, оскільки позивачкою не надано жодного письмового доказу для підтвердження цих обставин. Сам факт здійснення позивачкою догляду за [PERSON] не свідчить про виникнення між ними сімейних правовідносин. Твердження позивачки про наявність підстав для застосування ст. 1264 ЦК України проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини суд відхиляє, оскільки надання допомоги [PERSON] , яка була одинокою особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивачки із [PERSON] однією сім`єю (висновок Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі №61-20204св21). Докази оплати позивачкою організації та поховання [PERSON] (а.с.11 - 14), а також укладення декларації про вибір лікаря з надання первинної медичної допомоги (а.с.28), враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини та наведені висновки, беззаперечно не підтверджують наявність усталених відносин між [PERSON] і [PERSON] , які притаманні родині, та не є достатніми доказами. На підставі\~вищевикладеного суд\~дійшов висновку,\~що відносини [PERSON] та [PERSON] не носили характер сімейних, а вказані особи не були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, а тому у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] п`ять років до часу відкриття спадщини слід відмовити за недоведеністю. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за заповітом щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а ч. 6 вказаної статті встановлено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Як роз`яснено\~в п.\~4\~листа Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про спадкування»\~виходячи зі\~змісту зазначеної\~норми (ч.\~5\~ст.\~1224\~ЦК України),\~суд при\~вирішенні такої\~справи згідно\~з вимогами\~ЦПК повинен\~встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц (провадження №61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження №61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц (провадження №61-25032св19), від 13 січня 2021 року у справі №431/2579/17. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження №61-1302св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2023 року у справі №467/350/21 (провадження №61-19847св21) зазначено, що: «для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанова від 29 червня 2021 року у справі №750/9209/20-ц (провадження №61-6290св21), від 06 жовтня 2021 року у справі №741/1714/18 (провадження №61-5519св21), від 21 жовтня 2021 року у справі №766/14057/17 (провадження №61-6003св21), від 19 травня 2022 року у справі №132/2991/20 (провадження №61-9112св21)». Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, суд, проаналізувавши вказані вище положення законодавства, дійшов висновку, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування. Таким чином, позивачка повинна довести факт ухилення відповідача від надання [PERSON] допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача та можливість її надавати. Однак, позивачка не надала суду належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення відповідача від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , безпорадний стан якої не може бути єдиною та достатньою підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування за заповітом. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують потребу [PERSON] у допомозі саме від відповідача з огляду на те, що таку допомогу в повному обсязі їй надавала сама позивачка та соціальні працівники, а також умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] , коли вона перебувала у безпорадному стані. Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які надавали б право усунути відповідача від спадкування за заповітом, відтак у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за заповітом також слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою в позові покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed