Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 23.08.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника [PERSON] з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказав, що у 1966 році його батьки - [PERSON] та [PERSON] по домашній угоді придбали для власного проживання у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . У подальшому у батьків народилися діти, зокрема позивач, його ще двоє братів та сестра, які всі стали проживати великою родиною у цьому будинку. [INFO] помер батько [PERSON] , а [INFO] померла і мати - [PERSON] . Після їх смерті позивач залишився проживати у вказаному житловому будинку, а потім, одружившись, став проживати у ньому вже разом з дружиною [PERSON] . Проживаючи в будинку позивач з дружиною за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували господарчі споруди. У подальшому завели власне підсобне господарство, зокрема розводили птицю та худобу, вирощували городину на присадибній ділянці домоволодіння, тощо. Також сплачували кошти за користування електроенергією, земельний податок, проводили добровільне страхування житлового будинку від нещасних випадків, тощо. Таким чином, посилаючись на те, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно з 2003 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за ним право власності на цей будинок за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 28.08.2023 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.51). В судове засідання позивач не з`явилися у зв`язку з призовом на військову службу (а.с.45). Присутній у судовому зсіданні його представник - адвокат Мудраченко В.М., посилаючись на обставини та доводи, які зазначені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, втім направила до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради, проти позову не заперечує (а.с.56). Третя особа, Софіївське відділення\~КП "Криворізьке\~районне БТІ"\~ДОР теж явку свого представника у судове засідання не забезпечила, також направила до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника БТІ, проти позову не заперечує (а.с.63). ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 03.01.2023 та проведено оцінку майна на будинок садибного типу (літера А-1), який розташований по [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею - Б, площею 54,2 кв.м., сараєм - Д, площею 24.0 кв.м., входом у погріб - Г, площею 4,6 кв.м., басейною - І, огорожею - №1, загальною вартістю 122 354 гривень (а.с. 7-11, 18-19). З довідки Софіївського відділення\~КП "Криворізьке\~районне БТІ"\~ДОР від 19.12.2022 № 29 вбачається, що згідно інвентаризаційного архіву станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано (а.с.5). Відсутні відомості щодо реєстрації цього будинку і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 02.01.2023 (а.с.6). Крім того, згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.12.2022 індикатор об`єкта будівництва та закінченого будівництвом об`єкта за вищевказаною адресою не присвоювався, документи на право проведення будівельних робіт на об`єкті відсутні. Кадастровий номер розташованої на земельній ділянці будинку відсутній, право власності на неї не оформлено (а.с.12-17). Згідно відомостей будинкової книги на цей житловий будинок, що також видно з паспорту позивача, [PERSON] був зареєстрований у згаданому будинку у період з 26.01.1991 по 30.10.1997 та з 22.06.2001 до цього часу. Окрім нього у цьому будинку більше ніхто не зареєстрований (а.с.30-34,39). Проте, як видно з довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області № 26 від 09.01.2023 у житловому будинку по [ADDRESS] проживають без реєстрації дружина позивача - [PERSON] , 1985 р.н. та племінник дружини - [PERSON] , 2008 р.н. (а.с.35). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що у 1987 та відповідно 1991 році вони оселилися по сусідству з родиною [PERSON] , які на той час вже проживали у будинку по [ADDRESS] . Позивача знали добре, оскільки останній постійно проживав разом зі своїми батьками та братами у цьому будинку. Після їх смерті позивач [PERSON] залишився проживати у ньому, згодом створив власну сім`ю. Окрім нього на теперішній час у цьому будинку проживає його дружина та племінник. На якій підставі позивач чи до нього його батьки користувалися та проживали у цьому будинку їм не відомо. IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2\~ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить її порушене право на майно. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.\~321,\~328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 та ч. 1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17 (провадження №\~12-291гс18)\~роз`яснила, що\~набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно з п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3\~ст. 397 ЦК України\~презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог\~ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] . За змістом положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Під час судового розгляду справи судом достеменно встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] з червня 2001 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за [PERSON] права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивач поніс при зверненні до суду з цим позовом, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved