Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] через свого представника - адвоката Свередюк Ю.А. звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування вимог ствердила, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іваничівського районного суду від 01.02.2018 року задоволено позов [PERSON] , збільшено розмір аліментів, призначених рішенням Нововолинського міського суду від 23.04.2015 та вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду чинності до досягнення дитиною повноліття. 04 травня 2018 року Іваничівським районним ВДВС ГТУЮ у Волинській області відкрите виконавче провадження № [NUMBER], згідно довідки державного виконавця заборгованість по аліментах станом на 30.04.2023 року становить 72 230,50 грн. Стверджує, що [PERSON] на даний час проходить військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) [NUMBER] прикордонного загону в/ч [NUMBER] [INFO] з 07 березня 2023 року. Враховуючи, що відповідач отримує грошове забезпечення військовослужбовця, має постійний дохід, тому на даний час існує необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, а саме стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі частки з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 гривень. Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позов, у якому ствердив, що заперечує проти позовних вимог та наголосив, що не ухиляється від сплати аліментів. Зазначив, що позивач ввела суд та свого представника в оману, оскільки приховала факт сплати аліментів на утримання доньки безпосередньо [PERSON] через Укрпошту. Станом на час подання відзиву, як зазначає відповідач, він немає заборгованості по сплаті аліментів. Незважаючи на проходження військової служби, його заробітна плата носить мінливий характер і залежить від кількості чергувань та відряджень, [PERSON] навчається у Володимир- Волинському фаховому коледжі на спеціальності «Агроінженерія» на контрактній формі навчання. Окрім того на утриманні відповідача, крім дочки, є ще двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач також змушений допомагати своїм непрацездатним батькам, які отримують мінімальну пенсію. Зазначив, що позивач з дочкою забезпечені власним житлом, про погіршення здоров`я, умов проживання позивача та дочки, йому невідомо. Акцентував увагу, що у позивача також є обов`язок утримувати дитину, а у матеріалах справи відсутня інформація про те, що змінилися (погіршилися) істотні обставини проживання дитини, її стан здоров`я, документи, які підтверджують неможливість позивача утримувати дитину відповідно до вимог чинного законодавства. У відповіді на відзив, сторона позивача ствердила, що твердження відповідача щодо його мінливої заробітної плати не відповідають закону. Зазначила, що відповідач стабільно отримує щомісячний основний вид грошового забезпечення, який не залежить від чергувань та відряджень. У разі чергувань та відряджень [PERSON] виплачується додатковий вид грошового забезпечення, також відповідач отримує додаткову винагороду на період дії воєнного стану. Відповідач не надає довідку про розмір його грошового забезпечення, отже бажає приховати свої доходи. На даний час дитина отримує аліменти в мінімальному гарантованому розмірі, тому при зміні способу стягнення аліментів стан дитини не погіршиться, так як нижчих аліментів вже бути не може. Неповнолітня [PERSON] має діагноз «Пролапс мітрального клапану, аномальна хорда», у зв`язку з чим вона перебуває на диспансерному обліку в педіатра та лікаря- кардіолога, неодноразово змушена консультуватись в інституті ім. Амосова (м. Київ). Сторона позивача звернула увагу на те, що хоча відповідач і має ще двох дітей, він не надав підтвердження утримання та яким способом їх утримує, також відсутні докази допомоги своїм батькам. Що стосується навчання, сторона позивача зазначила, що в першу чергу відповідач має забезпечити належне матеріальне становище своєї дочки. Щодо довідки про стан заборгованості відповідача, така складена державним виконавцем та саме він несе відповідальність за достовірність у ній даних. Враховуючи вищенаведене, просили позов задовольнити в повному обсязі. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача - Свередюк Ю.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Додатково ствердила, що дохід відповідача має постійний характер, його дитина постійно хворіє та стоїть на обліку в лікаря, постійно лікується та отримує мінімальний розмір аліментів. Що стосується заперечень відповідача, зазначила, що у матеріалах справи не має жодних доказів того, що [PERSON] будь- яким способом допомагає батькам. Також просила не враховувати той факт, що останній навчається, так як першочерговим завданням батька є матеріальне утримання своєї дитини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Адамович Н.Є. , зазначила, що її довіритель позов визнає частково, готовий сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки своїх доходів. Відповідач [PERSON] сплачує аліменти на регулярній основі, заборгованості немає, його оклад становить приблизно 21 000,00 грн. та можуть бути ще додаткові виплати. Він допомагає батькам фінансово, оскільки останні мають дуже малі пенсії. Також просила врахувати той факт, що у відповідача є ще двоє неповнолітніх дітей, яким він фінансово допомагає, ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 05.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд такої здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 13.09.2023 року, клопотання представника позивача задоволено та постановлено судові засідання проводити в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою від 28.09.2023 року оголошено перерву в судовому засіданні за клопотанням представника позивача до 12.10.2023 року. За клопотанням представника позивача, в судовому засіданні було оголошено перерву до 17.10.2023 року. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 27.02.2014 року (а.с. 8). Відповідно до копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18.04.2013 року, позов [PERSON] було задоволено та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 9). Згідно копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23.04.2015 року, позов [PERSON] було задоволено частково та вирішено зменшити розмір аліментів, які стягуються рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.04.2013 року на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з частини до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). Відповідно до копії рішення від 01.02.2018 року, Іваничівський районний суд вирішив позов [PERSON] задовольнити повністю та стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 13). Згідно копії постанови від 04.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого листа № 156/1127/17 [PERSON] звернулася до Іваничівського РВДВС ГТУЮ у Волинській області з заявою про стягнення аліментів (а.с. 14). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа № 156/1127/17, заборгованість по аліментах станом на 30.04.2023 рік становила - 72 230,50 грн. (а.с. 16). Згідно копії відповіді « [INFO] » від 06.07.2023 року, встановлено, що старший солдат [PERSON] дійсно проходить службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) [NUMBER] прикордонного загону (в/ч [NUMBER] ) [INFO] з 07.03.2023 (а.с. 17). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 25.12.2014 та серії [NUMBER] виданого 08.05.2007, відповідач є батьком ще двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 40-41). Згідно розрахунку заборгованості з сплати аліментів, заборгованість [PERSON] станом на 31.08.2023 рік становить 491,50 грн. (а.с. 42-43). Відповідно до роздрукованої фотосвітлини, [PERSON] здійснив грошовий переказ 21.09.2023 через АТ «Укрпошта» в сумі 500,00 грн., даний переказ зазначений, як аліменти на прізвище « [PERSON] » (а.с. 44). Таким чином заборгованість по аліментах у відповідача відсутня. Згідно довідки № 12 від 06.09.2023 року, виданої в/ч [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] проходить військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - водія відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) [NUMBER] прикордонного загону (в/ч [NUMBER] ) [INFO] з 04.08.2023. На військовій службі з 07.03.2023 (а.с. 45). Відповідно до довідки №2022/23 від 22.09.2023 року, виданої Володимир-Волинським фаховим коледжом, встановлено, що [PERSON] навчається в даному коледжі на спеціальності «Агроінженерія» з 18.05.2023 по 30.06.2025 р. Форма навчання заочна, контрактна.(а.с. 46). Згідно копії виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] має діагноз «Пролапс мітрального клапану, аномальна хорда», у зв`язку з чим вона перебуває на диспансерному обліку в педіатра та лікаря- кардіолога, неодноразово змушена консультуватись в інституті ім. Амосова (м. Київ) (а.с. 61) Відповідно до копії довідки про доходи від 03.10.2023 за № 992/01-16, загальна сума доходу позивача [PERSON] за період з 01.01.23 по 30.09.23 становить 137 132,00 грн. (а.с. 62). V. Оцінка доказів, застосоване судом законодавство та висновки суду На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом На підставі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вказаних норм закону, а саме те, що: «спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів», слід застосовувати в контексті змісту наведених норм, якими передбачено: обставини визначення способу стягнення аліментів; спосіб визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини; відповідні обставини, які підлягають перевірці та враховуються при визначенні способу та розміру стягнення аліментів. При цьому слід вважати, що ст.192 СК України, у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки новела, що міститься у статті 181 СК України не містить посилань чи тверджень, які б вказували на необхідність застосування ст.192 СК України, тобто обставин, які б підлягали перевірці судом у випадку заявлення вимог про зміну саме розміру аліментів. Слід вважати, що законодавцем при констатації у вказаній частині статті «спосіб аліментів… змінюється…» вказано на необхідність, а не можливість здійснення зміни способу аліментів і це безальтернативне твердження вказує, також, і те, що обставини, перевірка яких передбачена при застосуванні ст.192 СК України, у даному випадку значення не мають. Мають ж значення фактично згадані загальні обставини, які перевіряються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Фактично судом вирішується питання про стягнення аліментів новим способом, тобто у новій формі, з перевіркою обставин, що мають значення на час розгляду справи без перевірки обставин, що мали значення в минулому. Тобто спосіб стягнення аліментів встановлюється по новому з перевіркою нових, існуючих обставин. Окрім цього, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19). У ч.3 ст.181 СК України, законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів. Із вказаної норми закону, також, вбачається, що він не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів. Отже, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, що своєю чергою відповідає вимогам ч.3 ст.181 СК України. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, офіційно працевлаштованим, що свідчить про те, що останній має можливість сплачувати аліменти. На даний час розмір аліментів, що ним сплачуються на утримання доньки становить 1416 грн. ( згідно розрахунку державного виконавця), що є мінімальним розміром аліментів та очевидно не забезпечить достатні на належні умови проживання дитини. Суд враховує також те, що неповнолітня [PERSON] має діагноз « [INFO] », у зв`язку з чим вона перебуває на диспансерному обліку в педіатра та лікаря- кардіолога, неодноразово змушена консультуватись в інституті ім. Амосова (м. Київ), що потребує значних фінансових витрат із сторони батьків, в тому числі - позивача. При ухваленні рішення суд також враховує те, що відповідач є батьком та на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей ( як зазначила представник відповідача на даний час відповідач перебуває у шлюбі та у них з дружиною перебуває на утриманні син [PERSON] , син [PERSON] , дитина від іншого шлюбу, допомогу на утримання якого відповідач надає добровільно.) які, станом на сьогодні, потребують також матеріального забезпечення, підтримки зі сторони батька, відповідач є студентом контрактної форми навчання. Доводи відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки з малим пенсійним забезпеченням, суд не враховує, оскільки будь- яких доказів на підтвердження цього ним не надано. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідач офіційно працевлаштований, проходить службу в прикордонній службі « [INFO] » (тип В) [NUMBER] прикордонного загону В/ч [NUMBER] [INFO] , має достатній дохід, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці 1/5 від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки така зміна способу стягнення аліментів відповідає закону та забезпечить якнайкращі інтереси дитини - доньки [PERSON] та не порушить законні права двох інших дітей відповідача на достатній рівень забезпечення зі сторони батька. VI. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки судом позов задоволено частково та ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частки від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тому з відповідача на користь держави, необхідно стягнути, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір, що становить 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп. Окрім того, в судових дебатах представником позивача Свередюк Ю.А. зроблено усну заяву про подання додаткових доказів в обґрунтування розміру понесених позивачем судових витрат в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З врахуванням наведеного суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат. (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Тож суд дійшов висновку про наявність правових підстав до призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у справі на 13:30 год. 01 листопада 2023 року.

Outcome: partial