Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно яких вони позбавлення батьківських прав, та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] , [PERSON] батьківських обов`язків малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. В лютому 2023 року дитину влаштовано до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений гай», де вона перебуває по теперішній час. 26.06.2023 року [PERSON] надала до служби у справах дітей міської ради письмову заяву про те, що наразі вона мала б забрати свого сина з державного закладу, але не має змоги через складні життєві обставини та відсутність умов для проживання дитини. [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають алкогольними напоями, не мають ні умов, ні коштів для утримання та виховання дитини. На підставі викладеного представник просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №345 складений Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків); стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1136,00 грн. з кожного, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття на особистий рахунок дитини; направити до Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію рішення суду про позбавлення батьківський прав відповідача для внесення відомостей до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Представник позивача виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.03.2023 року. Від дано шлюбу є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 26.12.2022 року [PERSON] , [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно їх малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 07.02.2023 року №127 [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавлено батьківського піклування. На підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22.02.2023 року №167 над [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над ними. Наказом служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 01.02.2023 року №15-СЖО, малолітнього [PERSON] , [INFO] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Із листа директора комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений Гай» від 12.06.2023 року №221, вбачається, що з 07.02.2023 року на підставі заяви матері [PERSON] малолітня дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться у вказаному будинку дитини. За весь період перебування дитини у закладі мати декілька разів відвідувала сина та телефонувала. Із заяви [PERSON] від 26.06.2023 року, вбачається, що остання просить продовжити термін перебування її сина [PERSON] на реабілітації та лікуванні у дитячому закладі КНП ХОР «ОСБД «Зелений Гай», оскільки вона має складні життєві обставини, відсутні умови для проживання дитини. Із листа служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 20.06.2023 року №01-41/182, при відвідуванні будинку за адресою: [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання [PERSON] , встановлено, що за вказаною адресою ніхто не проживає вже протягом багатьох років. Умови для проживання дитини не створено, будинок непридатний для житла. Із актів обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 06.12.2022 року, 21.12.2022 року, 09.01.2023 року, вбачається, що за вказаною адресою проживає [PERSON] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Умови для проживання дитини не створені, будинок знаходиться на віддаленій території, що ускладнює відвідування медпрацівником дитини, відсутні дитячі речі, відсутні комунікаційні зручності 12.07.2023 року спеціалістами служби у справах дітей також було проведено обстеження умов проживання родини Висоцьких за адресою: [ADDRESS] . На момент відвідування вдома нікого не було. Зі слів сусіда Висоцькі на даний час не проживають за даною адресою після приїзду поліції. На підтвердження відсутності умов проживання батьків малолітньої дитини [PERSON] представником позивача були надані фотокартки. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 11.01.2023 року, [PERSON] разом зі співмешканцем [PERSON] проживають у найманому будинку за адресою: [ADDRESS] . Житло розташоване за межами села, що ускладнює доступ спеціалістів для здійснення нагляду за дитиною. Для дитини є візочок та ванночка, одяг та засоби гігієни не придбано. Матір [PERSON] не здатна забезпечити належний нагляд за дитиною, має негативний досвід виховання старших дітей, що свідчить про низький виховний потенціал Із листа Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області від 10.07.2023 року №01-01-23/02/2890, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в управлінні як отримувач соціальних допомог. З 01.12.2022 по 31.12.2025 [PERSON] призначено допомогу при народженні дитини на [PERSON] , [INFO] , в розмірі: з 01.12.2022 по 31.12.2022-10320 грн., з 01.01.2023 по 31.12.2025 - 860 грн. щомісячно. Із висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 25 липня 2023 року №652, вбачається, що діючи в інтересах дитини виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , останні за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан її здоров`я, хоча мали б це робити, тобто по своїй вині ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідачі не надали доказів, щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, а також, що після передачі дитини до дитячого будинку переглянули свою поведінку, змінили та покращили умови проживання, бажають брати участь у вихованні дитини. На підставі викладеного, зважаючи на те, що у вищезазначених нормах Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи те, що ч.1 ст. 20 цієї ж Конвенції, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою, для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини, в її же інтересах, враховуючи висновок органу опіки та піклування, дослідженні докази в судовому засіданні, враховуючи що відповідачі вже позбавлені батьківських прав щодо своїх трьох малолітніх дітей, визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, за доцільне позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина, що на думку суду, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку. Разом з тим, суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 6 ст. 164 Сімейного кодексу України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили направляється судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи, що відповідачами доказів неможливості утримувати сина через стан здоров`я, наявності інших осіб на утриманні або інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не надано, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини та стягує з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1136,00 грн. з кожного, щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 31.07.2023 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 5368,00 гривень.

Outcome: approved