Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У лютому 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» в особі представника Безменко М.Є., діючого на підставі довіреності від 16 січня 2023 року, виданою головою Правління банку Герхад Бьош, (а.с.29-31), звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року у розмірі 449 739,31 грн, стягнути судовий збір. Позові вимоги мотивовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25 січня 2019 року укладено кредитний договір № КЗR3GА0000000001, за яким [PERSON] зобов`язався повернути отримані кредитні кошти в сумі 493 749,78 грн. у строки та на умовах, встановлених кредитним договором. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Позивач, посилаючись на положення ч. 2 ст. 1050 України, вказує, що наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань, станом на 13 лютого 2023 року виникла за кредитом заборгованість у сумі 449 736,31 грн., яка складається з 352 726,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 97 009,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Крім того, в забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 25 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладений договір поруки № КЗR3GА0000000001. Поручителю [PERSON] направлялась вимога про виконання взятих зобов`язань за договором поруки, вимога залишилась без виконання. Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (44,45). 24 липня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва від представника позивача Безменко М.Є. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник просить позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 306 624,30 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 446, 93 грн. Також 29 вересня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва від представника позивача Безменко М.Є. надійшла друга заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник просить позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 237 570,62 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 11 750,21 грн. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, адресована відповідачу [PERSON] повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідачу [PERSON] двічі з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом також 21 червня 2023 року розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі інтернет - http://dn.ki.court.qov.ua. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідачі біли належним чином сповіщені про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідачі процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористались. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 січня 2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит № КЗR3GА0000000001. За умовами договору позичальник отримав кредит у сумі 486 453,00 грн. у формі строкового кредиту на ціль - споживчий кредит під заставу нерухомості та 7 296,81 грн. - у формі відновлювальної кредитної лінії на ціль - сплата страхових платежів (а.с.15-18). Пунктом 1.1.1. встановлено розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом - 20,9 % річних, що встановлений кредитом з дня підписання договору і діє протягом усього часу кредиту, окрім випадків, встановлених договором. Відповідно до п.1.2 договору позичальник зобов`язується повернути кредитору кошти не пізніше 25 січня 2024 року, кредит надається під заставу нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.1 визначено, що виконання позичальником зобов`язань за договором забезпечується іпотекою нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , визначеного в іпотечному договорі. Також п. 5.3.3 договору визначено, що позичальник зобов`язується у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору, на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених умовами цього договору. Відповідачем [PERSON] 29 липня 2020 року з позивачем укладено додаткову угоду № 1 до іпотечного кредитного договору № КЗR3G А0000000001 від 25 січня 2019 року, у якому сторони узгодили строк повернення кредитних коштів - до 25 червня 2024 року, та графік погашення кредиту у новій редакції, що є додатком № 1 до договору (а.с.20, 21). Також 25 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» да [PERSON] укладено договір поруки № КЗR3GА0000000001, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником ( [PERSON] ) усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № КЗR3G А0000000001 від 25 січня 2019 року (а.с.22,23). Згідно з п. 3.1 вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, тощо. 29 липня 2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» да [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року, де сторони узгодили, що у забезпечення виконання договору строк його дії продовжено до 25 червня 2024 року (а.с.24). Судом встановлено, що предметом договору поруки № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року є надання відповідачкою [PERSON] поруки, відповідно до умов якої поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ( [PERSON] ). Як вбачається з виписки з 25 січня 2019 року до 14 лютого 2023 року позичальником [PERSON] здійснювалось погашення кредиту (а.с.6). Згідно розрахунку заборгованості за договором № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» да [PERSON] , заборгованість станом на 13 лютого 2023 року за тілом кредиту становить 352 726,71 грн., в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 157 159,87 грн.; загальний залишок заборгованості за процентами - 97 009,60 грн., в тому числі залишок заборгованості за простроченими процентами - 94 846,91 грн; всього борг за кредитом - 449 736,31 грн. (а.с.4,5). Відповідно до наданого позивачем разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 29 вересня 2023 року розрахунку заборгованості за договором № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» да [PERSON] , заборгованість станом на 13 вересня 2023 року за тілом кредиту становить 237 570,62 грн., загальний залишок заборгованості за процентами - 11 750,21 грн. З наданого розрахунку заборгованості за договором № КЗR3GА0000000001 від 25 січня 2019 року вбачається, що відповідачем [PERSON] здійснювалось часткове погашення за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли договірні зобов`язання, за умовами яких позивач зобов`язався надати [PERSON] у користування кредитні кошти, останній у свою чергу, зобов`язався повернути кредит у строки, погоджені сторонами у графіку платежів, який є додатком до договору, а також сплатити позивачу проценти за користування кредитом, в обумовлені договором терміни. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за договором про іпотечний кредит щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконує, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед банком. Позивачем розрахунок боргу здійснено станом на 13 вересня 2023 року, згідно з яким позивачем заявлено до солідарного стягнення з відповідачів заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 237 570,62 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 750,21 грн., що загалом становить 249 320,83 грн. Отже, в межах цієї справи позивачем заявлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту. За матеріалами справи, банк на адресу відповідачів направляв повідомлення-вимогу від 30 травня 2022 року про дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі (а.с.8-12). У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу (ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору таЦивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд відзначає, що уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу, а позичальник, у свою чергу, розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання, а також обсяг вимог, на які поширюється така порука тощо. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 922/2913/18. Відповідачами не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України, доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з письмових матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не сплачував своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним вище договором своєчасно та в повному обсязі не виконав, а тому вся сума заборгованості за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з [PERSON] , як позичальником, та [PERSON] , як поручителем. Оцінивши подані докази в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Пунктом 35 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року \Із змінами, внесеними згідно з Постановою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25 вересня 2015 року\ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 6 746,04 грн., що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 14 лютого 2023 року (а.с.39). Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, судовий збір з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках з кожного. Судові витрати, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, покладаються судом на відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved