Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] - [INFO] . Свій позов мотивує тим, що вона є бабцею малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] по лінії матері. Батько дитини помер, а матір з жовтня 2010 року проживає окремо, систематично ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини, матеріально не підтримує. Дитина не пам`ятає з боку матері батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05.11.2021 року заочне рішення від 17.04.2013 року по цивільній справі № 465/2563/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав скасувано і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні позивачкапозовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідачка у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] - [INFO] , а батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від №35-558 від 19.02.2013 року з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] - [INFO] . Як вбачається із письмових заяв [PERSON] та [PERSON] від 28.01.2013 року, що [PERSON] не приймає участі у вихованні свої доньки [PERSON] - [INFO] , не цікавитись життям, станом здоров`я та навчанням дитини, фактично проживає з бабцею та дідусем, які здійснюють опіку над онукою. Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 05.02.2013 року дитини [PERSON] - [INFO] , що відповідач з дитиною не проживає, фактичну опіки щодо дитини здійснює позивач - бабця, дідусь та прабабця. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що і було доказано позивачкою поданими доказами по справі, що відповідачка не займається вихованням і утриманням дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищезазначене тазазначені позивачем причини позбавлення відповідачки батьківських прав, а також визнання відповідачкою позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Outcome: approved