Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

25.10.2021 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , припинивши право власності відповідача [PERSON] на цілу частку цієї квартири і скасувавши державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на цілу частку квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 717192780000, номер запису про право власності 29788182 від 13.12.2018. В обґрунтування позову вказує на придбання [PERSON] спірної квартири під час шлюбу із [PERSON] , які є її співласниками на праві спільної сумісної власності. Укласти договір про поділ спільного майна не виявилось можливим, відтак позивач вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав на вказану квартиру з позовом про поділ майна подружжя. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 14.12.2022 р. [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яка не прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки заявлена з порушенням строків встановлених ч. 1 ст. 193 ЦПК України. Вказану зустрічну позовну заяву суд розглядає як пояснення сторони у справі. Так, відповідач вказує, що суд має поділити не тільки придбане в період шлюбу нерухоме майно, але і боргові зобов`язання подружжя, що виникли в зв`язку із придбанням та утриманням спірного нерухомого майна, зокрема 203284,99 доларів США за кредитним договором та 29299,52 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2023 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог. 10.10.2023 р. надійшли пояснення третьої особи ТОВ «Кей-Колект» у яких зазначається, що перебування спірного майна - квартири [ADDRESS] в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просять задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечує проти задоволення позову. У судовому засіданні третя особа не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1999 р. про що відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у місті Києві складено актовий запис №410 та видано відповідне свідоцтво. 22.11.2007 р. [PERSON] за договором купівлі-продажу набула у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] . Щодо даного майна внесено відомості про його обтяження на підставі договору іпотеки, рішення суду про стягнення заборгованості та арешту нерухомого майна. 22.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11256066000, за у мовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 200000,00 доларів США, які позичальник зобов`язується повернути в порядку та на умовах визначених договором. В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань між Банком та [PERSON] 22.11.2007 року було укладено договір іпотеки № 70629, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.02.2011 р. (справа №2-4161/11) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту у розмірі 203284,99 доларів США. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва постановленої в рамках цивільної справи № 2-6739/09 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя щодо [PERSON] , про що було внесено запис до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2015 (справа № 2-4161/11) замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-4161/11 від 18.06.2011 року з публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект". Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу, договорі про державну реєстрацію прав та їх обтяжень) власником чи набувачем вказано, лише дружину, це ще не значить, що вона є одноосібним власником майна. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст. 71 СК України, а також встановлені судом обставини. Окрім цього, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 6 лютого 2020 року у справі № 916/2828/18. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки, при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. При цьому, Верховний Суд зазначив про те, що за змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, що спростовує висновки апеляційного суду про те, що майно, поділене між сторонами, є предметом іпотеки, та впливає на права і обов`язки банку. Якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 18 січня 2023 року у справі № 359/441/20 (провадження № 61-6735св22) Таким чином, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд доходить висновку, що квартира [ADDRESS] набута відповідачем за час шлюбу, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. ст. 69, 70 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частинах, а тому суд доходить висновку про поділ вказаного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному.

Outcome: approved