Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаменту Патрульної поліції, в якому просить стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України у рахунок відшкодування їй 101\~000,00 грн., з яких : 1\~000,00 грн. матеріальна шкода та 100\~000,00 моральна шкода. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що починаючи з 10.09.2019 року, протягом трьох років, працівники Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області (на даний час Рівненського районного управління) систематично та незаконно намагались притягнути її до адміністративної відповідальності, складаючи стосовно неї протоколи про адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими судом були закриті в зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушень та події. Вважає, що вказане свідчить про систематичність неправомірних дій працівників поліції, що виразилося у складанні шести незаконних та таких, що ґрунтуються на припущеннях та не підкріплені жодними доказами, протоколів, а тому, посилаючись на ст. 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР, правові висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року, що містяться в його Постанові від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц, що містяться у Постанові Верховного Суду від 20.12.2021 року по справі № 215/7147/20, просить стягнути з Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження стосовно неї 101\~000,00 грн., з яких: 100\~000,00 грн. моральна шкода, 1\~000,00 грн. матеріальна шкода. Зазначає, що в зв`язку з вищевказаними подіями вона змушена була неодноразово, протягом 3 років звертатись з відповідними заявами та запитами на дії та бездіяльність поліцейських. Згідно наданої їй інформації, викладеної у листі заступника начальника ГУ НП в Рівненській області Стрельбіцького Р.П. від 21.05.2021 року за № 11/Г-719, 11/Г-872 - окремих працівників поліції Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області в ході проведення службового розслідування за порушення вимог ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян», у частині не всебічних та не об`єктивних перевірок моїх звернень, а також порушенні наказу МВС за № 1376 від 06.11.2015 року та ст. 268 КУпАП було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Вказані обставини порушили її нормальний спосіб життя, оскільки вона змушена була захищати власні інтереси у суді, а також в інших установах. Усі неправомірні дії працівників поліції, відобразилися на її здоров`ї, як психічному так і фізичному, що підтверджується медичною документацією КЗ «Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення» РОР, виписками з медичної карти від сімейного лікаря з лікарні та лікаря з ОШВД про погіршення її стану здоров`я протягом останніх 3-х років; рецептами, виписаними лікарями на підставі проведеного огляду та чеками. Через бездіяльність Рівненських «правоохоронців» та їх нахабну поведінку її стан значно погіршився, її психічному та фізичному здоров`ю завдана значна шкода. Позивач через вказані події, та пережите має стабільно-високий тиск, діагностовано гіпертонічну хворобу з високим ризиком ускладнень, внаслідок хронічного стресу. Зазначає, що у зв`язку з таким станом змушена була звертатись до Центру психічного здоров`я населення, де їй призначили нейролептики та транквілізатори, а в якості медичної реабілітації - рекомендовано заняття з психологом. Зазначає, що на фоні постійного стресу у неї загострились хронічні захворювання. З урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої їй моральної шкоди буде грошова сума у розмірі 100\~000,00 грн., і матеріальної, на підтвердження чого долучає товарний чек в розмірі 1\~000,00 грн. 22 грудня 2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем - 1 - Головним управління Національної поліції в Рівненській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача ГУНП в Рівненській області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до ст.ст. 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішене лише судом. 04 жовтня 2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем - 2 - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що сам факт завдання позивачці моральної та матеріальної шкоди не підтверджений жодними належними доказами, так і сам, пред`явлений розмір нібито завданої шкоди останній нічим не підтверджений, що також є підставою для відмови в позові. Позивач та її представник адвокат Іовчик О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач вказала, що через ініційовані протоколи про вчинення нею шести адміністративних правопорушень, вона змушена була з`являтись до суду для спростування відомостей вказаних в протоколах, які принижували її репутацію, що, враховуючи її вік, вкрай негативно відобразилось на її психічному стані . Крім того, через неправомірні дії працівників правоохоронних органів та їх зухвале ставлення в неї зникла довіра до правоохоронних органів. Зазначила, що вищевказані дії відповідачів завдали їй суттєвих моральних втрат, душевних страждань, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків. З часу незаконного складання протоколів вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за себе, зазнала негативних наслідків, пов`язаних з руйнуванням сімейних відносин та родинних зв`язків, а також хвилювань у зв`язку з необхідністю проводити бесіди з адвокатами, бути присутньою на судових засіданнях. Незаконні дії відповідачів на тривалий час підірвали її репутацію в очах юридичної спільноти, суддів та пересічних громадян, у зв`язку з чим вона вимушена застосовувати всіх необхідних заходів щодо їх захисту і поновлення, що, в свою чергу, потребує фізично-моральних зусиль та часу. Просила позов задоволити. Представник відповідача 1 - ГУ НП в Рівненській області Раєвська В.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 2 - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області Самойлова В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 3 - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Крім того, не скористався своїм правом та не подав відзив на позовну заяву. Заслухавши думку позивача та її представника адвоката Іовчик О.П., представника відповідача 1 - ГУ НП в Рівненській області Раєвської В.А. та представника відповідача 2 - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області Самойлової В.І., дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що починаючи з 10.09.2019 року по 18.07.2021 року працівниками Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області (на даний час - Відділ превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області) на [PERSON] було складено шість протоколів про вчинення нею адміністративних правопорушень. З дослідженого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 320160 вбачається, що вказаний протокол був складений 10.09.2019 року старшим ДОП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Кучернюк Б.П. стосовно вчинення [PERSON] правопорушення за ст. 186 КУпАП. Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської ради № 185 від 16.10.2019 року, за результатами розгляду вказаного протоколу провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. З дослідженого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 289045, вбачається, що вказаний протокол був складений 22.07.2020 року старшим ДОП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Кучернюк Б.П відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 289046 від 22.07.2020 року за ст. 173 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень у період 06.07.2020 року та 19.07.2020 року відповідно. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/12051/20 від 18.09.2020 року провадження у справах закрито за відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. З протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 098179 від 03.12.2020 року складеного лейтенантом поліції\~ДОП Рівненського\~ВП ГУНП\~в Рівненській\~області Чичуком\~Б.М. вбачається, що останній був складений стосовно [PERSON] за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та серії ВАБ № 34460 від 03.12.2020 року за ст. 173 КУпАП. З постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 172 від 22.12.2020 року вбачається, що [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 098179 від 03.12.2020 року за ст. 152 КУпАП. З постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 року по справі № 569/21059/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене\~ст. 173 КУпАП\~закрито на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 18.07.2021 року поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодший лейтенант поліції Глущук В.Б. складено стосовно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 491052 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2021 року по справі № 569/15336/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене\~\~ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~- за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Отже, судом встановлено, що в період з 10.09.2019 року по 17.09.2021 року працівники правоохоронних органів шість разів складали протоколи про вчинення позивачкою [PERSON] адміністративних правопорушень, провадження в яких судом були закриті в зв`язку з відсутністю в діях останньої складу та події вказаних правопорушень. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.\~1166,\~1167 ЦК України\~відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). За змістом\~ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення\~ст. 1174 ЦК України. Статтями\~2,\~4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що в наведених у\~статті цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до\~порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста\~статті 4 Закону\~України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що\~\~ здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначала, що\~відповідачі протиправно складали протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 152, 173 та 186 КУпАП відносно неї, чим завдали їй суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих та професійних зв`язків. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її\~\~результатом - моральною шкодою. Абзац 2 ч. 3\~ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2\~ст. 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. ..» Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Як свідчить тлумачення ст.ст.\~23,\~1176 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, тривалий термін протягом якого останній прийшлось доводити свою невинуватість у всіх шести правопорушеннях, та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому сама ця довготривала життєва ситуація об`єктивно свідчить про глибокі душевні страждання позивача, суд приходить до висновку про те, що внаслідок завдання позивачці моральної шкоди на її користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 5\~000,00 грн., саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦКУ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положення ст. 1166 ЦКУ дозволяє зробити висновок, що підставою для виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. З долучених позивачкою до позовної заяви та досліджених в судовому засіданні чеків, вбачається, що останньою за придбання ліків було сплачено 1\~000,00 грн. Оскільки, понесення позивачкою зазначених витрат підтверджено належними доказами, а тому вони підлягають до стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки в розмірі 1 000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved