Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У червні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Держава Україна в особі Міністерства юстиції України, Держава Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання незаконними дій посадової особи органу державної влади, відповідно до якої позивач просить суд: - в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», визнати виконавчий напис №53038, вчинений 24 травня 2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] на документі «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 10.05.2017 року» про стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року в розмірі 99327,11 гривень, - таким що не підлягає виконанню; - в частині вимог до держави України в особі Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнати незаконним, вчинення 24 травня 2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], нотаріальна діяльність якої припинена на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 р. №1633/6, виконавчого напису №53038 на документі «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 10.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 630634562 HPLS від 10 травня 2017 року в розмірі 99327,11 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2017 року [PERSON] підписав запропоновану Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». В пункті 2.1. Частини 2 Анкети-Заяви зазначено: «Я, [PERSON] (Прізвище, Ім`я та По-батькові) підписанням цієї Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (надалі - Публічної рропозиції) підтверджую, що: - ця Анкета-Заява в розумінні ст. 642 ЦК України моєю згодою на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (надалі - Договір) та отримання банківських послуг на умовах, визначених Публічною пропозицією за Продуктами Банку: Депозитні вклади фізичних осіб. Поточні рахунки фізичних осіб. Платіжні картки фізичних осіб. Кредитні картки фізичних осіб. Кредити фізичних осіб. Послуги Системи інтернет-сервісу «Му Alfa-Bank», інших банківських послуг, що передбачені умовами Публічної пропозиції (підпункт 2.1.1.); Претензії ПАТ «Альфа-Банк» щодо невиконання або неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають зі змісту Анкети-Заяви, на адресу останнього не надходили. Анкета-Заява або будь-яка інша угода (договір), що випливає зі змісту Анкети-Заяви, нотаріусом не посвідчувалась. У позовній заяві зазначено, що 24 травня 2021 року Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] вчинила виконавчий напис №53038 на документі «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 10.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року в розмірі 99327,11 гривень Згідно виконавчого напису з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2 від 21 грудня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС», ідентифікаційний код юридичної особи 43000243, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 21.12/20 від 21 грудня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, звернуто стягнення заборгованості за період з 21 грудня 2020 року по 17 травня 2021 року на суму 98677,11 грн., яка складається з наступних сум: - 69318,64 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 8308,17 грн. - строкова заборгованість за комісією; - 21050,30 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. За вчинення виконавчого напису стягнуто 650,00 грн. Загальна сума до стягнення за виконавчим написом складає 99327,11 грн. 20 липня 2021 [PERSON] отримав від Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича поштове відправлення 5400146773058, в якому містились наступні документи: - постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2021, якою відкрито виконавче провадження ВП №65961402 з примусового виконання виконавчого напису; - постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 02.07.2021, якою стягнуто з [PERSON] 9932,71 грн. основної винагороди; - постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02..07.2021, якою визначено загальну суму 369,00 грн. мінімальних витрат для [PERSON] . Позивач вказує, що не має перед відповідачем-1 ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язань, оскільки останній не надав на вимогу боржника в порядку ч. 2 ст. 517 ЦК України доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні за кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року. Крім того вказує, що анкета-Заява, на якій вчинено виконавчий напис, не є кредитним договором 630634562 HPLS від 10 травня 2017 року, не містить відомостей та реквізитів сторін, необхідних для вчинення виконавчого напису, що згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, так як виконавчий напис вчинено без оригіналів нотаріально посвідченого кредитного договору оскільки станом на 2.06.2021 (дату вчинення спірного виконавчого напису) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. В обґрунтування позову позивачем вказано, що виконавчий напис вчинено на документі під назвою: «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що підписаний позивачем 10 травня 2017 року. Анкета-Заява, на якій вчинено виконавчий напис, не є кредитним договором №630634562HPLS від 10 травня 2017 року, який зазначено у виконавчому напису, та не містить істотних умов, що є обов`язковими для кредитних договорі. Згідно наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.06.2021 №961/6 приватну нотаріальну діяльність [PERSON] (колишнього приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу) зареєстровано по Бучанському районному нотаріальному округу Київської області, у зв`язку зі зміною адміністративно-територіального поділу України. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 01.11.2021 №3897/5, винесеного на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 №4, свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за №6014 на ім`я [PERSON] анульовано. Згідно наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 №1633/6, винесеного на підставі наказу Міністерства юстиції України від 01.11.2021 №3897/5, нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області [PERSON] припинено. Згідно акту приймання-передачі документів від 27.05.2022 приватний нотаріус Бучанського нотаріального округу Київської області [PERSON] передала документи до державного нотаріального архіву м. Вишневе, Філіал №1 Київської області. З вищенаведеного вбачається, що Приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], яка в подальшому змінила реєстрацію на Приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області [PERSON], наразі не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності у зв`язку з припиненням нотаріальної діяльності. Позивач вважає, що відповідальність за незаконний виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], нотаріальна діяльність якої припинена, покладається на державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах їхньої компетенції, встановленої законом, які делегували свої повноваження приватному нотаріусу [PERSON], тому належним способом захисту порушених прав, свобод та законних інтересів позивача в частині вимог до відповідач-2 є визнання незаконним вчинення виконавчого напису на документі, що не передбачений Переліком. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 21.07.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача Держави Україна в особі Міністерства юстиції України у якому відповідач просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] у справі № 761/19510/23 в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України відмовити. У відзиві вказано, що держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, тому позовні вимоги до Міністерства є безпідставними та необґрунтованими, відтак вони не підлягають задоволенню. Також у відзиві казано, що єдиним та достатнім відповідачем в рамках справ щодо оскарження виконавчих написів є стягувач (ТОВ), відповідно Міністерство не є належним відповідачем у цій судовій справі, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог до Мін`юсту. 26.07.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Міністерства юстиції України, в якому він просив відхилити, як необґрунтовані доводи Міністерства юстиції України, значенні у відзиві, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 27.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, зазначено, що відповідачем були дотримані вимоги законодавства, щодо подання заяви для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Крім того, зазначено, що законодавством не визначений виключений перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. 27.07.2023 одночасно із відзивом до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу у якій відповідач зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу заявлена позивачем є не співмірною, також варто зауважити, що даний розмір не відповідає складністю справи та виконаних адвокатських робіт, часом який був витрачений на виконання робіт адвокатом та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також позивачем не надано належних доказів понесених витрат. 31.07.2023 до суду надійшли заперечення Міністерства юстиції України на відповідь на відзив у яких відповідачем вказані аналогічні обставини тим, що викладені у відзиві та просив відмовити у задоволенні позовної заяви в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України. 19.10.2023 в судовому засіданні долучено до матеріалів справи відзив Держави України в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у якому відповідач просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] у справі № 761/19510/23 в частині позовних вимог до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовити. У відзиві вказано, що держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, тому позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є безпідставними та необґрунтованими, відтак вони не підлягають задоволенню. Також у відзиві казано, що єдиним та достатнім відповідачем в рамках справ щодо оскарження виконавчих написів є стягувач (ТОВ), відповідно Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем у цій судовій справі, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 03.08.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив ТОВ «Вердикт Капітал» у якому позивач просив відхили як необґрунтовані доводи ТОВ «Вердикт Капітал», зазначені у відзиві на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 16.08.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відхилити як необґрунтовані доводи відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зазначені у відзиві на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні 19.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів №3 в частині витребування договорів факторингу, а щодо клопотання про витребування виконавчого напису залишено без розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючому судді Пономаренко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Кермача Андрія Івановича про зупинення провадження у вказаній цивільній справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Держави Україна в особі Міністерства юстиції України в частині вимог до ТОВ «Вердикт Капітал» зазначив, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду, а щодо відповідача Держави України просив відмовити в задоволенні позову у цій частині. Інші учасники процесу в судове засіданні не з`явились, явку свої представників не забезпечили, про місце, дату та час судового засіданні повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 53038, яким звернуто стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , [INFO] , який є боржником за Кредитним договором №630634562HPLS від 10 травня 2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Права Вимоги за кредитним договором 2 від 21 грудня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитним договором 21-12/20 від 21 грудня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) заборгованість за кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року. У вказаному виконавчому написі вказано, що строк платежу за Кредитним договором 630634562HPLS від 10 травня 2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 грудня 2020 року по 17 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 98 677,11 грн., в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 69 318,64 грн.; - строкова заборгованість за комісією становить 8 308,17 грн., - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 21 050,30 грн.. За вчиненням цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 650,00, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню -99 327,11 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим Артемом Дмитровичем про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження №65961402 про примусове виконання виконавчого напису №53038 видного 24.05.2021 вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Так, матеріали справи не містять відомостей, що кредитний договір №630634562HPLS від 10 травня 2017 року - нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (поданнястягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім цього, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису нотаріуса як і в Переліку. Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Згідно підпункту 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У відповідності до п.п. 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи:якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своїй постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 53038 року від 24.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса були всі необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто докази, які мають підтверджувати, що нотаріус мав, передбачені законом,підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позовної заяви до до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконним, вчинення 24 травня 2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], нотаріальна діяльність якої припинена на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 р. №1633/6, виконавчого напису №53038 на документі «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 10.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 630634562 HPLS від 10 травня 2017 року в розмірі 99327,11 гривень, слід зазначити наступне. У рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України. Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З`ясування ким та яким чином порушуються права позивача має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Позивач, в якості позовної вимоги до Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), просить визнати незаконним вчинення 24.05.2021 виконавчого напису № 53038 приватним нотаріусом КиєвоСвятошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] При цьому, позивачем не доведено, яким чином Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) має відношення до вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом при виконанні її обов`язків, як особи, що здійснює незалежну, приватну діяльність. Також, у позові відсутнє обґрунтування, як саме Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушили права позивача. Так, статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. З матеріалів справи вбачається, що Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) не приймало жодних рішень, які могли б порушувати безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача, відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). При цьому статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 № 228, встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України. Водночас, одним із завдань Мін`юсту є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації роботи нотаріату. Відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції за поданням Міністерства юстиції України, його територіальних органів або Нотаріальної палати України у випадках, визначених статтею 12 Закону. Завдання, функції та порядок діяльності такої комісії встановлені Положенням про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 923. У пункті 2 Порядку проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженим наказом Міністерства від 17.02.2014 № 357/5 встановлено такі види перевірки, як: планова перевірка; позапланова перевірка. Відповідно до пунктів 12, 14 Порядку внесення Міністерством, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1904/5, за результатами перевірки складається відповідне подання, яке розглядає комісія та може ухвалити, зокрема рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Відповідно до статей 27, 28 Закону шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно. Сторонами не заперечувалось, що наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 № 3897/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021№ 4 та на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, а саме у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Мін`юстом 07.11.2005 за № 6014 на ім`я [PERSON] , анульовано. Таким чином, позовні вимоги до Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є безпідставними та необґрунтованими, відтак вони не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, визнання незаконним, вчинення 24 травня 2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], нотаріальна діяльність якої припинена на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 р. №1633/6, виконавчого напису №53038 на документі «Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 10.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 630634562 HPLS від 10 травня 2017 року в розмірі 99327,11 гривень. Окрім того, позивачем недоведено обставини щодо визнання незаконним вказаного виконавчого напису, а також судом враховано, що право позивача поновлено шляхом задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» зобов`язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial