Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС - групп» (далі - ТОВ «СТС-групп») звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2023 Ірпінським судом Київської області розглянуто кримінальне провадження від 16.02.2022 №12022111050000424 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, та затверджено угоду між прокурором та відповідачем та про визнання винуватості у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. [PERSON] в період з 01.04.2020 по 14.07.2021 перебував в трудових відносинах з ТОВ «СТС-групп», займав посаду торгового представника, проте своїх обов`язків щодо внесення отриманої виручки за поставлений товар від покупців не виконував, гроші в касу підприємства не передавав, чим спричинив шкоду в сумі 77650,99 грн. Докази встановлення вини відповідача у вчиненні матеріальних збитків, а також обґрунтованості розміру їх сум містяться у вироку від 01.02.2023 по справі №367/4627/22, який набрав законної сили 03.03.2023. Спричинену шкоду відповідач добровільно не відшкодував, що змусило позивача звернутись до суду за захистом порушених прав. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СТС-групп» матеріальну шкоду в сумі 77650,99 грн. 20.06.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду без виклику сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 01.02.2023 Ірпінським районним судом Київської області у справі №367/4627/22 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, ухвалено вирок, згідно з яким затверджено угоду від 01.11.2022 про визнання винуватості, укладену прокурором та обвинуваченим [PERSON] , визнано останнього винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки, встановлено іспитовий строк 1 рік, покладено певні обов`язки. Цивільний позов не заявлено. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження було встановлено, що [PERSON] внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, шляхом привласнення чужого майна, яке було ввірено особі, та привласнення чужого майна, яке було ввірено особі, вчиненого повторно, під час перебування у трудових відносинах з ТОВ «СТС-групп», спричинив матеріальну шкоду в загальному розмірі 77650,99 грн. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вирок суду від 01.02.2023 у справі №367/4627/22 є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце дії щодо привласнення чужого майна, яке було ввірено особі, та чи вчинені вони [PERSON] . З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України ті обставини, що відповдіач було вчинив дії щодо заволодіння чужим майном, яке було ввірено йому та перебувало в її віданні, вчинене повторно, доказуванню не підлягають. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 31.03.1989 №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.134 Кодексу законів про працю України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Тому на підставі ст.134 КЗпП України відповідач несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану позивачу його діями, що мають ознаки кримінальних правопорушень. Вирішуючи питання про розмір завданих позивачу вчиненням кримінальних правопорушень збитків, суд встановив наступне. Як вбачається з вироку суду від 01.02.2023 у справі №367/4627/22 загальний розмір матеріальних збитків, спричинених кримінальними правопорушеннями, становить 77650,99 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн., оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а позивач звільнений від його сплати відповідно до п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved