Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 26 січня 2000 року з [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Коростенському відділі реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №18, свідоцтво про одруження [NUMBER] . У спільному шлюбі у них народилась дочка, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спочатку сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх декількох років у них відсутнє порозуміння, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично призупинились. На даний момент між нею та [PERSON] взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожен із них має різні погляди на сімейне життя, будь-яких дій, які б свідчили про бажання відповідача повернутись до сім`ї та стати на шлях виправлення, останній не робить. З ініціативи відповідача між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дочка, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. На даний час шлюбні відносини між ними більше трьох місяців припинені, вони проживають окремо. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. За наведених вище обставин, шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Вважає за необхідне зазначити також про те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Просить розірвати шлюб, укладений 26 січня 2000 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] . Одночасно просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1073,60 грн. 25.08.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26.01.2000 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому, актовий запис № 18. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. З квитанцій № 41730375 від 12.07.2023 року слідує, що позивачем понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1073 гривні 60 копійок. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до наведеної норми закону.

Outcome: approved