Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У травні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», терті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якій позивач із урахування заяви про уточнення позовних вимог просив суд: стягнути з ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь [PERSON] кошти в розмірі 15 260,00 грн., як безпідставно набути, майнову шкоду у розмірі 1998,00 грн., моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.03.2021р. приватним нотаріусом Головкіною Я.В. було вчинено стосовно позивача виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі №30676 від 18.03.2021р. НРА203938 про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 15 260,00 грн. на користь TOB «АІА Фінанс». При примусовому виконанні даного виконавчого листа, в межах виконавчого провадження [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. було звернено стягнення на мою заробітну плату. Відповідно до відповіді КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» (де постійно та незмінно працевлаштована позивач) від 24.02.2023р. за вих. № 01-19/287 з зарплати, на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, утримано наступні суми: - Платіжне доручення № 851 від 06.08.2021р. на суму 4850,52 грн., [NUMBER]; - Платіжне доручення № 966 від 07.09.2021р. на суму 3599,28 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 1110 від 06.10.2021р. на суму 2195,78 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 189 від 19.11.2021р. на суму 438,08 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 359 від 22.10.2021р. на суму 1880,00 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 1282 від 05.11.2021р. на суму 545,44грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 1442 від 03.12.2021р. на суму 2522,75 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 447 від 19.11.2021р. на суму 1880,00 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 1620 від 30.12.2021р. на суму 776,99 грн. [NUMBER]; - Платіжне доручення № 16 від 25.01.2022р. на суму 2590,00 грн. [NUMBER]. Загальна утримана із заробітку сума коштів : 4850,52 + 3599,28 + 2195,78 + 438,08 + 1880,00 + 545,44 + 2522,75 +1880,00 + 776,99 + 2590,00= 21 278 грн. 84 коп. При цьому з даної суми виконавцем було повернено надлишково стягнені кошти у розмірі 3297,99 грн. (платіжне доручення № 46506 від 30.08.2022р. Таким чином загальна сума стягнених коштів становить: 17 980,85 грн. (Розрахунок:21278,84 (сума утриманих коштів) - 3297,99 грн.(сума повернених коштів) = 17980,85 грн.), що узгоджується з відповіддю приватного виконавця Гречин Н.В. від 08.03.2023р. за вих. № 1782. При цьому варто зазначити про проведений розподіл даних коштів, який було проведено виконавцем наступним чином: 15 260,00 грн. перераховано ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», 1526,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця., 472,00 грн. витрати виконавчого провадження. В позовній заяві зазначено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука по цивільній справі № 554/7125/21 від 08.09.2021р. (посилання на рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100969434) задоволено позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстрований в реєстрі за № 30676 про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в розмірі 15 260,00 грн. Протиправність вчинення виконавчого напису не підлягає доказуванню в порядку ст. ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Таким чином відповідач - ТОВ «АІА Фінанс груп» безпідставно заволодів моїми грошовими коштами у розмірі 15 260,00 грн. Окрім того, позивачем зазначено, що також у зв`язку з умисними та протиправними діями відповідача, їй завдано майнової шкоди яка складається з 1526,00 грн. стягнених з неї коштів основної винагороди приватного виконавця, та 472,00 грн. стягнених з неї витрат виконавчого провадження, що у загальному розмірі складає -1998,00 грн. Окремо у позовній заяві зазначено, що в наслідок протиправних дій відповідача (а саме: систематичних дзвінків та погроз позивачці, її родичам, та колегам по роботі), та через незаконне вчинення виконавчого напису нотаріуса вона тривалий час не могла спокійно спати вночі, мала постійні моральні страждання, крім оскільки вона опікуюся своєю матір`ю яка через похилий вік та слабкий стан здоров`я постійно потребує догляду, та дорого вартісного лікування, проте через утримання з неї коштів з зарплати їй довелося вирішувати питання щодо знаходження коштів для придбання дорого вартісних медичних препаратів, які мати нездатна придбати через матеріальну скруту. Крім того в наслідок систематичних дзвінків її колегам, погіршилася ділова та особиста репутація позивачка, адже відповідач тероризував дзвінками всю станцію медичної допомоги (де вона працює), а тому вона вважає, що моральну шкоду слід визначити у розмірі 4000,00 гривень, яку слід стягнути з відповідача. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом та позивач посилаючись на положення ст.ст. 23, 1166, 1212 ЦК України просить суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача. У відзиві зазначено, що ТОВ «АІА Фінанс груп» та [PERSON] , уклали Договорі про надання кредиту №2107942 від 04.03.2020, заборгованість за яким становить 29903,22 грн.. Відповідачем вказано, що зобов`язання позивача перед відповідачем виникло не підставі виконавчого напису №30676 від 18.03.2021, який визнано сумо таким, що не підлягає виконанню, а у наслідок невиконання позивачем умов договору про надання кредиту № 2107942 від 04.03.2020, а тому відповідач вказує, що визнання виконавчого напису нотаріуса №30676 від 18.03.2021 не припиняє зобов`язання позивачки за кредитним договором №2107942 від 04.03.2020. Окремо у відзиві викладено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. 03.06.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивач просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В судовому засідання 31.07.2023 судом прийнято заяву позивачки про уточнення позовних вимог в частині зазначення вірного найменування відповідача у позовній заяві. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2023 заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АІА Фінанс груп» про зарахування зустрічних позовних вимог у цивільній справі [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», терті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна про стягнення безпідставно отриманих коштів,- повернуто заявнику. Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, 01.06.2023 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Репецького В.О. у якій він просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позов підтримують у повному обсяг та просять його задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2021 року у цивільній справі № 554/7125/21 позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстрований в реєстрі за № 30676 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в розмірі 15260 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю АІА Фінанс Груп» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Рішення набрало законної сили 11.12.2021. Вказаним рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2023 року у цивільній справі № 554/7125/21 встановлено наступні обставини. 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 30676 про стягнення заборгованості з [PERSON] , як боржника за кредитним договором 2107942 від 04.03.2020, укладеним з ТОВ «АІА Фінанс Груп». Згідно виконавчого напису стягнення проводиться за період з 16.04.2020 по 03.03.2021, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 15260 грн. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір не посвідчувався нотаріально. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.2022. Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни №1782 від 08.03.2023 у відповідь на адвокатський запит від 21.02.2023 вказано, що на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису №30676 від 18.03.2021, виданого приватним нотаріусом Обухівського РНО КО Головкіною Я.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс груп» заборгованості у розмірі 15 260,00 грн. Кошти, що надійшли на депозитарний рахунок приватного виконавця в межах виконавчого провадження № [NUMBER] розподілені у відповідності до вимоги ст. 45 Закону України «Про виконавчого провадження», саме: 15260,00 грн. в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача, 1526,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 472,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Як вбачається із відзиву відповідач не заперечує, що по виконавчого провадженні [NUMBER] від 10.06.2021, яке було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №30676 від 18.03.2021 було стягнути із позивача кошти на загальну суму 15 260,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що у виконавчому провадження виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №30676 від 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського РНО КО Головкіною Я.В. з позивача [PERSON] було стягнуто грошові кошти у розмірі 15 260,00 грн. та перерахована на користь відповідача ТОВ «АІА Фінанс груп», що визнається відповідачем, а також стягнуто та перераховано на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. грошові кошти у розмір 1998,00 грн. (1526,00+472,00), як компенсація витрат виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №30676 від 18.03.2021таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивача на користь відповідача коштів в розмірі 15 260,00 грн. було безпідставним та підлягає стягненню на користь позивача. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 1998,00 грн., оскільки вказана сума була стягнута з позивача на підставі Закону України «Про виконавче провадження» на користь приватного виконавця, як основна винагорода та витрати виконавчого провадження. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих написів нотаріусів. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 по справі № 201/8493/18. Так, підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати основної винагороди приватному виконавця та витрат виконавчого провадження є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». На час здійснення виконавчих дій, безпосередньо виконавчий напис №30676 від 18.03.2021 не був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, позивачем в позовній заяві не зазначено та не надано доказів, що на час погашення заборгованості нею дії приватного виконавця були оскаржені і як наслідок, визначні в цій частині неправомірними. Враховуючи викладене, вказана сума, яка позивачем визначена як матеріальна шкода у розмірі 1998,00 грн., та стягнута з позивача, як витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця не підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову щодо моральної шкоди, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, оскільки позивачем не надано до суду доказів спричинення йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн.. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимоги та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» на користь [PERSON] ) безпідставно набуті кошти в розмірі 15 260,00 грн.. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 745,40 грн. (69,43 %) пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу (правову) допомоги у розмірі 3000,00 грн., слід зазначити наступне. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження обставини викладених у клопотанні про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивача [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи позивачем були надано до суду: договір з надання професійної правничої допомоги адвоката від 15.02.2023, акт від 31.03.2023 виконаних робіт, та наданих послуг за договором з надання послуг професійної правничої допомоги адвоката б/н від 15.02.2023 на загальну суму 3500,00 грн. копія квитанції б/н від 31.03.2023, якою прийнято від [PERSON] гонорар згідно договору б/н від 15.02.2023 на загальний розмірі 3500,00 грн. У постанові Верховного Суду в постанові від 13.10.2020 у справі №922/3706/19 зазначено, що «оскільки сума «гонорару успіху» передбачалась п.2 Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги, що була укладена 01.11.2019, а попередній розрахунок суми судових витрат позивачем було подано разом з позовною заявою 12.11.2019, в якому сума витрат на правничу допомогу була вказана в розмірі 79 287,00 грн без суми «гонорару успіху», тобто позивач при попередньому визначенні витрат однозначно міг передбачити витрати на «гонорар успіху», а розмір витрат разом «гонораром успіху» істотно перевищу ті, що були заявлені в попередньому розрахунку, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у стягненні з відповідача зазначеної суми слід відмовити з підстав недоведеності, що скаржник не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку». Враховуючи, що розмір витрат разом «гонораром успіху» істотно перевищує ті, що були заявлені в попередньому розрахунку зазначеному в позовній заяві, суд приходить до висновку про відмову позивачу у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення у розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У відзиві відповідачем заявлено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, враховуючи, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Мегабанк», третя особа: Баштанський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання права власності на транспортний засіб, скасування арешту та зняття розшуку - задоволено частково, а саме в частині а саме в частині 15 260,00 грн. (69,43%) ціни позову, з огляду на приписи ст. 141 ЦПК України, щодо стягнення судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2430,05 грн. (69,43%).

Outcome: partial