Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: «Присудити до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики (з розстроченням) від 31 жовтня 2022 року в розмірі 75000,00 гривень» 18 липня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач [PERSON] , правом подати відзив на позов не скористалася, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавала. Представник позивача - адвокат Нечай Руслан Васильович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що 31 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики (з розстрочення), відповідно до якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 115 000,00 гривень, а Позичальник зобов`язався на протязі 23 (двадцяти трьох) місяців, в рівних частинах у розмірі 5 000,00 гривень повернути позикодавцеві грошові кошти Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 31 жовтня 2022 року. В період з 31 жовтня 2022 року по 31 травня 2023 року позичальник належним чином виконував свої зобов`язання за Договором позики, повертаючи позику в рівних частинах по 5 000,00 гривень щомісяця, що підтверджується відмітками на зворотній стороні Договору позики (з розстрочення) Починаючи з 01 червня 2023 року позичальник в односторонньому порядку відмовилася від своїх зобов`язань щодо повернення позики частинами, намагання позивача врегулювати спірні питання в досудовому порядку залишились без належного реагування з боку відповідача, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду про стягнення залишку суми боргу за договором позики (з розстрочення) в розмірі 75 000,00 гривень Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористалася. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ( ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України) Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ст. 626 Цивільного кодексу України) Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України) Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України) Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. (ст.1046 Цивільного кодексу України) Судом встановлено, що 31 жовтня 2022 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір позики (з розстроченням), відповідно до предмета договору, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений ним договором строк. Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору позики, на протязі 23 (двадцяти трьох) місяців, позичальник зобов`язується щомісячно починаючи з дня укладання цього договору повертати позикодавцеві позику рівними частинами у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. з 28 дня (включно) по останній день кожного місяця. Позика повертається частинами у відповідності до п. 4.1. цього договору у готівковій формі. Згідно з п. 4.5. Договору позики, передбачено, що у відповідності до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 31 жовтня 2022 року [PERSON] написала власноруч розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 115 000,00 гривень, та зобов`язувався повернути її частинами у строки, зазначені у договорі. Частини позики вважаються повернутими позикодавцеві з моменту фактичної передачі грошових коштів, про що позикодавець ставить відмітку на зворотній стороні цього договору у примірнику позичальника, при цьому позикодавець зазначає суму, дату отримання частини позики, ПІБ та підпис. (п. 4.3 Договору позики (з розстроченням)) Як вбачається, позикодавцем [PERSON] на виконання п. 4.3 Договору позики (з розстроченням) від 31 жовтня 2022 року, зроблено відмітки на зворотній стороні договору про отримання щомісячно в рівних частинах повернення позики від позичальника [PERSON] , а саме: 31 жовтня 2022 року отримано у розмірі 5000,00 грн.; 01 листопада 2022 року отримано у розмірі 5000,00 грн; 30 грудня 2022 року отримано у розмірі 5000,00 грн; 31 січня 2023 року отримано у розмірі 5000,00 грн; 28 лютого 2023 року отримано в розмірі 5000,00 грн; 29 березня 2023 року отримано в розмірі 5000,00 грн; 31 квітня 2023 року отримано в розмірі 5000,00 грн; 31 травня 2023 року отримано в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 7) Згідно ч. 2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України) У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16 зроблено висновок, що «договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику». В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України) Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) Згідно статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Судом встановлено, що у встановлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики (з розстроченням), в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України не заявляла вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення залишку боргу за цим договором. З огляду на викладене і враховуючи те, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, в повному обсязі не повернуті, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на його користь запозичених коштів, у розмірі 75 000,00 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість за Договором позики (з розстроченням) від 31 жовтня 2022 року в розмірі 75 000,00 гривень Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved