Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з позовом до ДЕРЖАВНОГО ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «Томаківський професійний аграрний ліцей» про стягнення грошової компенсації за всі невикористанні додаткові відпустки та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Позовні вимоги позивач обґрунтувує тим, що 22 вересня 2008 року він був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання в ДЕРЖАВНОМУ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОМУ НАВЧАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ "ТОМАКІВСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ АГРАРНИЙ ЛІЦЕЙ" на підставі Наказу № 69-К від 22.09.2008 року. Відповідно до наказу відповідача від 05.04.2023 року № 44 к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору [PERSON] звільнено за власним бажанням 30 квітня 2023 року (ст. 38 КЗпП України). Також в позовній заяві позивач вказує, що виховує без матері трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується: витягом з Протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації від 07.11.2013 року № 8, яким визначено місце проживання дітей з їх батьком за адресою: [ADDRESS] , т.я. [PERSON] веде бродячий спосіб життя, вихованням та розвитком дітей не займається, матеріально не утримує, має негативний вплив на дітей; Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 року у справі № 195/1275/14-ц, яким стягнуто з [PERSON] , уродженки с. Лебединське, Нікопольського району Дніпропетровської області, місце роботи невідоме, аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/2 частини усіх видів її доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 12.08.2014 року, і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] вказане судове Рішення не виконує, аліменти не сплачує; Свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , видане ВДРАЦС Томаківського управління юстиції у Дніпропетровській області 04 вересня 2012 року, актовий запис 24; довідкою виконавчого комітету Мирівської сільської ради № 836 від 02.05.2023 року про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, яке належить [PERSON] на праві власності, з якої вбачається, що діти проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач також вказує, що Закон України "Про відпустки" встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" встановлено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). Вказана норма діє з 01.01.2010 року, тобто з часу набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей" від 19.05.2009 №1343-V та до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII. Така саме норма передбачена статтею 182-1 КЗпП України. Умовою надання відпустки батьку дитини, який виховує їх без матері, є доведення належними доказами того, що мати дитини не бере участь у її вихованні (Висновки Верховного суду у Постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 818/1551/17). Позивач неодноразово повідомляв адміністрації ТПАЛ про право на додаткову соціальну відпустку, надавав зазначені вище документи, але щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів [PERSON] не надавалася. Вже при звільнені, листом ТПАЛ від 02.05.2023 року № 170 [PERSON] було повідомлено про відсутність підстави для надання додаткової відпустки (компенсації) на дітей за період роботи в навчальному закладі. Листом відповідача від 27.06.2023 року № 233 надано інформацію на запит адвоката Цьот Ю.І. № 2106/2023/1 від 21.06.2023 року разом із Розрахунком середньої заробітної плати за відпустку та Відомістю нарахування заробітної плати. Посилаючись на те, що відповідно до частини першої статті 182-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) він має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, як батько, який виховує дітей без матері, просив зобов`язати відповідача нарахувати та стягнути грошову компенсацію при звільненні за всі невикористані дні додаткової відпустки, а саме: грошову суму в розмірі 44 381,88 грн., з яких: 31 059,48 грн. грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки; середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 01 травня 2023 по день постановлення судом рішення (за період з 01 травня 2023 року по 30 червня 2023 року включно становить 13 322,40 грн.). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, позивач суду пояснив, що, починаючи з 2012 року ( з часу розірвання шлюбу), виховує дітей самостійно без матері та має статус одинокого батька. На підтвердження цього факту надавав відповідачу витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з ним. З питанням про позбавлення батьківських прав до суду не звертався, т.я. не бажає, щоб мати його дітей була позбавлена батьківських прав. Представник позивача також вважає, що доказом, який підтверджує виховання неповнолітніх дітей одиноким батьком, є саме витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з ним, який був наданий відповідачу. З письмовою заявою про нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивач не звертався, а звертався з усною заявою. Представник відповідача позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, т.я. при звільненні з позивачем проведено розрахунок відповідно до вимог КЗпП України. У відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку під час звільнення позивача. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до положень ст.4 ч. 1, ст.5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed