Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

04.09.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 3\~000,00 грн. щомісячно, до закінчення навчання 30.06.2025 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2012 році. В шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . До повноліття сина відповідач сплачував аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, позивач із сином була вимушена покинути домівку та шукати притулку в Польщі. Так, 01.09.2022 року син вступив на навчання до Галузевої школи І ступеня у Комплексі Загальноосвітніх Шкіл ім. Яна Павла II у м. Павловіце. Форма навчання - бюджетна, навчання закінчується у червні 2025 року. У зв`язку із продовженням навчання син потребує матеріальної допомоги. Позивач вказує, що працює, але їй самій важко утримувати дитину, з урахуванням вартості навчальної літератури, підручників, проїзду, комунальних послуг та інше. Ніяких виплат від Польщі вона із сином не отримують. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі до закінчення сином навчання. Визначаючи розмір матеріальної допомоги, позивач враховує вартість проїзду до навчального закладу, вартість підручників, потреби дитини у харчуванні, одязі, сплату за комунальні послуги. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.09.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. 27.09.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Бережного Г.В. надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти розміру аліментів, визначених позивачем, однак фактично частково визнає позовні вимоги, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1\~342,00 грн. щомісячно. При цьому відповідач, долучивши до відзиву письмові докази, посилається на обставини, які характеризують його матеріальне становище як незадовільне, вказує, що він з настанням військового стану має невеликий мінливий дохід, утримує неповнолітню доньку та інших членів його родини, тому сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. не має матеріальної можливості, хоча й сплачував аліменти до 18-річча сина і не відмовляється в подальшому допомагати сину. При цьому відповідачем не оспорюється і визнається факт того, що позивач з сином проживають на даний час в Польщі. В судове засідання 11.10.2023 року сторони не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бережний Г.В. надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність відповідача та прийняти рішення з урахуванням поданого відзиву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.07.2005 року та даними копії паспорту. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3, 6). 01.09.2022 року [PERSON] вступив на навчання до Галузевої школи І ступеня у Комплексі Загальноосвітніх Шкіл ім.Яна Павла II у м. Павловіце. Навчання закінчується у 2025 році (а.с.4-5). Відповідачем [PERSON] визнано, що позивач та її син [PERSON] перебувають у Польщі, між тим відповідач надав довідки про свої доходи, з яких вбачається, що його дохід на місяць становив від 4 до 10 тисяч гривень (а.с.28-29), а також надав копію свідоцтва про народження, з якого вбачається, що відповідач регулярно сплачував аліменти на сина до досягнення ним 18 років, крім того є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також несе витрати на утримання інших членів його родини (а.с. 31-45). Відповідно до\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає\~за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба\~у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно\~зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, з огляду на досліджені судом письмові докази, а також часткове визнання позову відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що вік [PERSON] перевищує 18, але є меншим 23 років, він продовжує навчання, потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, яку батько має можливість надавати у розмірі 1\~342,00 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і вважає необхідним та достатнім стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 342 грн., з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 04.09.2023 року та до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років. В іншій частині позов задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю позивачем матеріальної можливості відповідача надавати утримання сину у більшому розмірі, ніж визнано відповідачем, а також не доведенням певного більшого розміру потребування сином матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позовні вимоги на 44,7% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 479,90 грн.

Outcome: partial