Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн. до досягнення дитиною повноліття, та додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина у розмірі 5 000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.01.2019 року сторони зареєстрували шлюб від якого [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідач на даний час з позивачем не проживає, домашнє господарство не веде, вихованням дитини не займається, ухиляється від утримання малолітньої дитини. Також позивач стверджує, що малолітня дитина сторін постійно хворіє та додаткові щомісячні витрати на його лікування становлять більше 10 000 грн., а тому [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 16.10.2023 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких [PERSON] зазначив, що визнає позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 7 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, однак, заперечив щодо стягнення на користь позивача додаткових витрат у розмірі 5 000 грн. до досягнення дитиною повноліття, оскільки вважає позовні вимоги у цій частині безпідставними, оскільки він щомісячно у добровільному порядку надає кошти на утримання та лікування дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] у судовому засіданні змінила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також підтримала позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 5 000 грн. та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі з усіх видів заробітку, щомісячно, але заперечив щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача додаткових витрат у розмірі 5 000 грн., посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного. Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судом встановлено, що між сторонами 16 квітня 2019 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.04.2019 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.08.2019 року. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено вст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України\~та положення ч. 2 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, визнання позовних вимог відповідачем у частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач має можливість утримувати дитину, не є інвалідом, не страждає на тяжке захворювання, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, щомісячно, але в менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача є законними, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК\~України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У позовній заяві позивач зазначає, що остання несе додаткові витрати на дитину щодо лікування, на підтвердження чого було надано відповідні документи та квитанції. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки. Позивачем на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини надано наступні документи: копія замовлення від 20.08.2023 року на суму 2\~390 грн. та копія фіскального чеку на суму 2\~390 грн.; копія акту № 339 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) реабілітаційних послуг [PERSON] на загальну суму 14\~800 грн.; копія замовлення № 710831050 від 29.08.2023 року на суму 3\~004 грн. 40 коп. Як зазначалось раніше, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У той же час, позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження визначення суми додаткових витрат на дитину саме в розмірі 5\~000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що характер понесених позивачем додаткових витрат у вигляді оплати медичних послуг не є настільки передбачуваними, щоб дійти висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно щомісячно стягувати додаткові витрати на дитину саме в розмірі 5\~000 грн. до досягнення дитиною повноліття. У той же час, суд, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, та враховуючи те, що стороною позивача доведено фактично понеснені додаткові витрати на дитину, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 5\~000 грн. Таким чином, надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182, 185 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1\~073 грн. 60 коп.

Outcome: partial