Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

05 червня 2023 року директор ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12692,56 грн та судовий збір в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 15.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 126 про надання послуг із утримання будинків та прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач (виконавець) зобов`язується забезпечити надання послуг із утримання будинку № 48 за зазначеною адресою, а відповідач (споживач) зобов`язується своєчасно оплатити послуги за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені Договором. Позивач вказує, що товариство зобов`язання за укладеним договором виконує належним чином, однак, відповідач, як власник квартири та споживач, неналежним чином виконує свої зобов`язання по оплаті за надані позивачем послуги, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем за період з 1 квітня 2021 року по січень 2022 року виникла заборгованість в сумі 12153,47 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за надані послуги, в зв`язку з чим виникла заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути зазначену заборгованість та 3% річних і інфляційну складову з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» - адвокат Мучінська О.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування від 20.03.2019; переліку фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкту нерухомого майна (квартири); Договору про участь у Фонді фінансування будівництва з додатками від 16.09.2016 року; акту приймання-передачі Об`єкта інвестування від 20.03.2019 (а.с. 17). Позивач утримує та надає (здійснює) обов`язки по утриманню житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать наявні у справі докази. 15.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг із утримання будинків та прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач (виконавець) приймає на себе зобов`язання своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги за адресою: [ADDRESS] , що визначені цим договором, а відповідач (споживач) зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим Договором, а також належним чином виконувати зобов`язання споживача відповідно до чинного законодавства України, в т.ч. сприяти Виконавцеві у належному виконанні останнім зобов`язань за Договором (п. 2.1. Договору). Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Плата за послуги, що надаються за цим Договором, нараховується виконавцем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим у вигляді платіжного рахунка, та сплачується споживачем щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим (п. 4.1., 4.2.) Пунктом 6.2.1. Договору передбачено зобов`язання споживача оплачувати послуги в установлений цим Договором термін, дотримуватись вимог чинного законодавства щодо житлово-комунальних послуг, нести відповідальність, визначену нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг та цим Договором. У разі порушення виконавцем умов цього Договору, споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо (п. 8.1.). Зазначений договір є чинним, у встановленому законом порядку його недійсним визнано не було, та доказів зворотному матеріали справи не містять, як і не містять доказів його розірвання, в зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Крім того, за вимогами ст.ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власники квартири та споживач житлово-комунальних послуг зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири та і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, відповідно до положень закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, як власник квартири та споживач, неналежним чином виконує свої зобов`язання по оплаті за надані позивачем послуги, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем за період із 01.04.2021 р. по 01.01.2022 р. виникла заборгованість в сумі 12153,47 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховані інфляційні втрати на суму заборгованості у розмірі 406,71 грн та три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості у розмірі 132,38 грн. На підтвердження розміру нарахованих сум, стороною позивача було надано суду відповідний розрахунок (а.с. 12). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). З огляду на те, що відповідач прострочив оплату житлово-комунальних послуг, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від прострочених сум. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору здійснює надання житлово-комунальних послуг по утриманню будинку, в якому знаходиться належна відповідачу квартира, та переконливих доказів зворотному матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що під чвс розгляду справи стороною позивача доведено неналежне виконання відповідачем, як власником квартири, зобов`язань по сплаті коштів, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, та стороною відповідача обґрунтування та розрахунки боргу спростовано не було, як і не було надано доказів належного та в повному обсязі виконання зобов`язань по сплаті коштів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved