Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У березні 2023 року позивач пред`явив через суд позов до відповідача, визначивши третьою особою орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, на предмет усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітніми синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме: зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із синами та визначити такі способи участі:1) встановити можливість перебування синів разом із батьком з 07:00 год. до 22:00 год. щоденно незалежно від факту присутності їх матері; 2) необмежене спілкування з синами разом, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та синами, оскільки на початку березня 2022 року відповідач разом із синами покинула місце спільного з позивачем проживання, де наразі знаходиться позивачу достеменно не відомо. З відкриттям загального позовного провадження, після усунення недоліків позовної заяви, за ухвалою суду від 11 квітня 2023 року та призначенням підготовчого засідання у справі, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень, однак з потребою у витребуванні доказів та сприянні в поданні доказів позивачу. 28 квітня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначається, що відповідач дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року розірвано. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . У відзиві зазначається, що за час перебування у шлюбі позивач застосовував насилля по відношенню до відповідача та дітей (до відповідача у тому числі і сексуального характеру), зловживав алкогольними напоями, поводив себе жорстоко. У березні 2022 року відповідач за першої можливості з метою збереження життя та здоров`я своїх дітей була вимушена покинути місце спільного проживання із позивачем і наразі проживає окремо із дітьми в Республіці Польща. Відповідач не узгоджувала з позивачем її виїзд із дітьми за межі України, оскільки була переконана, що останній відмовить їй у цьому, і тому діти будуть вимушені і надалі перебувати у небезпеці, як через війну в Україні, так і через насильство у сім`ї з боку позивача. Жорстока поведінка позивача по відношенню до відповідача та дітей не дозволяла відповідачу вирішити питання про виїзд її та дітей за кордон. Позивач усіляко залякував відповідача, через що вона боялася звернутися до правоохоронних органів. Відповідач вказує, що довгий час вона не могла наважитися на втечу, оскільки в Україні позивач міг би знайти її та дітей і жорстоко покарати, тоді як через війну виїзд матері із дітьми за кордон не потребував згоди батька, а також враховуючи, що позивачу заборонено виїжджати за межі України, тому з метою захисту дітей від насильства з боку позивача, від війни, за для створення сприятливих умов для їх виховання, відповідач відважилася виїхати за межі України із дітьми без згоди батька. Окрім цього, у листопада 2022 року відповідачу стало відомо, що позивач звернувся до відповідного органу опіки із заявою про оформлення посвідчення батьків багатодітної сім`ї та серед пакету документів позивач надав копію свідоцтва про народження [PERSON] , 2013 року народження, де батьком зазначений позивач, проте про наявність цієї дитини відповідач не знала, а отже вважає, що за час перебування у шлюбі позивач зраджував відповідача, або ж незаконним способом отримав таке свідоцтво, щоб безперешкодно перетинати державний кордон України, до того ж позивач є раніше судимою особою та реально відбував покарання, що в сукупності характеризує позивача як особистість, яка здатна порушувати закон і саме із такою ідеологією виховувати дітей. На спростування доводів позовної заяви наводить аргументи відсутності у позивача жодних доказів вчинення з її боку хоч яких-небудь перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, а так само невизначення у позовній заяві способів, якими відповідачка нібито створює такі перешкоди та конкретні факти таких перешкод, а тому ці вимоги є безпідставними та не обґрунтованими. Щодо решти позовних вимог, відповідач зазначила, що з березня 2022 року через війну в Україні відповідач із дітьми перебувають у Республіці Польща, а тому можливість перебування позивача із синами щоденно з 07:00 до 22:00 незалежно від факту присутності матері буде не в інтересах дітей з тих підстав, що діти вимушені будуть повернутися до міста Дніпро, де зберігається високий ризик небезпеки. З приводу необмеженого спілкування із синами засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та синами, відповідач виходила з того, що такий спосіб спілкування із дітьми повинен ґрунтуватися виключно в інтересах дітей та за їх згоди на це. 11 травня 2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ до участі у справі залучено третьою особою без самостійних вимог орган опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. 23 травня 2023 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому на спростування доводів відповідача позивач навів свої аргументи на спростування вказаних відповідачкою обставин зловживання ним алкогольними напоями, про що свідчить медична довідка, додана до позову, а так само ненадання нею жодних доказів дій насильницького характеру відносно відповідачки, зокрема, сексуального характеру. Окрім цього, долучені до відзиву скріншоти листування начебто відповідача із сином Серафимом, де мова йде про застосування фізичної сили до дітей та начебто зловживання позивачем алкогольними напоями, не можна брати до уваги, оскільки з них неможливо взагалі встановити з ким велася переписка, а у разі переписки сина Серафима із матір`ю, то на думку представника позивача, навряд чи десятирічна дитина в змозі визначити стан людини, як такої, що знаходиться під впливом дії алкогольних напоїв. Також у відповіді на відзив зазначається, що у разі дійсної загрози життю та здоров`ю відповідача та малолітнім синам, вона б мала звернутися до правоохоронних органів, проте таких дій не вчиняла і така поведінка відповідача свідчить або про безвідповідальність або про те, що відповідач говорить не правду. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні із малолітніми синами, про що свідчить факт вивезення відповідачем дітей за межі України без згоди батька, а також те, що позивач вдається до пошуку дітей, йому достеменно не відомо де зараз діти, що є перешкоджанням їх спілкування із батьком. 31 травня 2023 року від представника відповідача надійшло заперечення проти відповіді на відзив, в якому зазначається, що довідку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР від 31 березня 2023 року № 1110, що видано на ім`я позивача, не можна приймати до уваги, з огляду на те, що така довідка не містить інформації про стан наркотичного здоров`я, а тому жодним документом не підтверджено відсутність наркологічної та алкогольної залежності позивача. З приводу того, що десятирічна дитина не в змозі встановити стан алкогольного сп`яніння представник позивача посилається на ту обставину, що у такому віці діти вже досить розвинені і можуть відрізняти стан алкогольного сп`яніння людини від тверезого стану, при цьому представник позивача вважає, що для виявлення стану алкогольного сп`яніння не потрібно спеціального приладдя чи знань, така оцінка може бути надана за зовнішніми ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови тощо. Таким чином представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. 10 липня 2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від органу опіки та піклування Центральної адміністрації ДМР, а також від органу опіки та піклування адміністрації Соборного району ДМР витребувано висновки щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, уповноваживши представника, який в судовому засіданні позов не визнав повністю з наведених у відзиві підстав, наполягаючи на відмові у задоволенні позову повністю. Представник третьої особи - орган опіки та піклування адміністрації Соборного району ДМР, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, 31 липня 2023 року від представника за довіреністю [PERSON] на електронну пошту суду надійшла рекомендація комісії з питань захисту прав дитини та акт обстеження умов проживання, де також просив розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування адміністрації Соборного району ДМР. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Центральної адміністрації ДМР, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, 31 серпня 2023 року надавши через канцелярію суду розпорядження та висновок про доцільність порядку участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши усні пояснення позивача та представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2018 справа № 686/14512/17, провадження № 61-7540св18. У силу частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі Хант проти України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року розірвано (а.с. 4). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року, що набрало законної сили 30 травня 2023 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 вересня 2008 року Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 733, - розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей їхнього віку, починаючи від 13 лютого 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6076 від 14 вересня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте згідно довідки № 7595 від 29 вересня 2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за вищевказаною адресою, [PERSON] 29 вересня 2023 року знята з реєстрації за вищевказаною адресою за заявою власника, тобто позивача [PERSON] (а.с. 9, 183). На підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин того ж дня на всій території України введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Встановлено та визнано сторонами, що на початку березня 2022 року через повномаштабне вторгнення військ російської федерації на територію України відповідач виїхала з території України разом з синами Серафимом та Єлисеєм без згоди позивача, а тому суд приходить до висновку про доведеність обставин відсутності між сторонами згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми та, відповідно, наявність з цього приводу спору. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.9 вказаної Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У ст. 150 СК України (ч. ч. 1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Вирішуючи вказаний спір суд виходить із пріоритету інтересів дітей над інтересами батьків та кожного з них окремо, не надаючи переваги жодному з них, надаючи оцінку усім обставинам відносин дітей із батьком, який має дбати про їх здоровий фізичний та духовний розвиток в дусі поваги до норм суспільної моралі, бути прикладом останнім в цьому. Верховний Суд неодноразово і послідовно у своїх практиці наголошує, що суди не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, як встановлено судом позивач, перебуваючи у працездатному віці, доходів від законної трудової діяльності не має, в центрі зайнятості на обліку з метою пошуку роботи не перебуває. Так само, позивач не надав суду доказів наявності у нього офіційного оподатковуваного доходу з інших джерел ніж трудова діяльність. Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» Міністерства внутрішніх справ України ВР-000205763 [PERSON] на території України станом на 01 серпня 2022 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с. 11), зокрема, за вироком Харківського обласного суду від 22 серпня 1996 року та ухвалою Верховного Суду України від 12 листопада 1996 року з призначенням [PERSON] за ст. ст. 86-1, ч.2 ст. 143, ч.2 ст. 148-4, ч.2 ст. 80, ст. 19, ст. 172 КК України покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.73-82), тому доводи відповідачки в частині наявності судимості за тяжкий злочин, суд відхиляє. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпровської обласної ради» № 1110 від 31 березня 2023 року [PERSON] в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями в закладі охорони здоров`я не знаходиться (а.с. 12, 13). Відповідно до інформації від 12 квітня 2022 року № 10-80 і довідки від 13 квітня 2022 року № 10-81 Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 10 ім. І.І. Манжури» Дніпровської міської ради за весь час навчання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , класні керівники не помічали і не повідомляли жодного разу про ознаки фізичного впливу або порушення емоційного стану дітей. У медичному журнали школи немає жодного запису щодо травмувань хлопчиків та помічених у них слідів фізичного впливу. Діти участі у дистанційному навчанні не приймають, з чатів спілкування класів видалилися, мати також на зв`язок не виходить та номер телефону змінила. Особові справи учнів знаходяться у закладі (а.с. 10). Згідно інформації Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 09 травня 2022 року № 605 мати дітей [PERSON] в період з 01 січня 2015 року по 04 травня 2022 року в реєстраційних журналах відділу комісійних судово-медичних експертиз та експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб не значиться (а.с. 19). Відповідно до повідомлення відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 14 квітня 2022 року відносно [PERSON] за період з 01 січня 2015 року по 06 квітня 2022 року адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП не складалися, термінові заборонні приписи не виносилися, викликів, що надходили на лінію 102 не зареєстровано (а.с. 18). Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що твердження відповідача з приводу того, що позивач зловживає алкогольними напоями, вдавався до насильницьких дій до неї та дітей, належними, допустимими та достатніми доказами з огляду на приписи ст.ст. 77-80 ЦПК України в судовому засіданні підтвердження не знайшли. Разом з тим, суд приймає до уваги досліджений в судому засіданні звукозапис телефонної розмови позивача з відповідачкою, зневажливого, принизливого характеру, що відбувалась напередодні судових сімейних спорів, з погрозами в бік відповідачки, самостійно наводячи в приклад свою неврівноваженість у спілкуванні та заподіяння іншим людям значної шкоди, що свідчить про зневажливе ставлення до матері дітей, що для виховання синів має вкрай негативний приклад, про що опосередковано свідчить і переписка старшого сина [PERSON] з відповідачкою, скріншоти якої долучені до матеріалів справи (а.с.67-72). Одночасно, суд також приймає до уваги досліджені в судовому засіданні відеозаписи звернень відповідачки з дітьми до бабусі, в яких обидва сини висловлюють своє явне небажання повертатися до батька та навіть спілкуватись з ним, що свідчить про явне психологічне напруження у стосунках із батьком і не відповідає його твердженням про повне взаєморозуміння із дітьми. Доводи відповідачки про наявність у позивача іншої дитини, що народилася під час шлюбу з нею від іншої жінки ( [PERSON] , [INFO] ), суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору - участі у вихованні інших дітей [PERSON] та [PERSON] , а за відсутності рішень компетентних органів про усиновлення цієї дитини (Єлизавети), лише свідчать про моральну характеристику позивача у відносинах з позивачем під час їх шлюбу. Також судом досліджений, долучений позивачем, договір дарування 2/3 часток квартири від 10 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шугаєвою О.С., реєстраційний № 254, за умовами якого [PERSON] , набувши 2/3 квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 29 серпня 2014 року, реєстровий номер № 5-412, подарував своїм синам [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці квартири (а.с. 16-17). Разом з тим, доводи позивача про повне забезпечення ним своїх дітей житлом, суд до уваги не приймає, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, що з ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року залишена в силі, у справі № 203/3353/18 за позовом [PERSON] визнано недійсним договір дарування 2/3 частки квартири [ADDRESS] , реєстровий №5-412, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та скасована державна реєстрація права власності за ним на цей об`єкт нерухомості, а наразі в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 203/339/22 за позовом [PERSON] про витребування 2/3 частки цієї квартири у [PERSON] та [PERSON] , про що сам [PERSON] достовірно обізнаний з огляду на те, що як батько є законним представником своїх дітей, а також за даними вказаних судових рішень є учасником вказаних справ, зокрема, № 203/3353/18. Згідно з актом обстеження умов проживання від 25 липня 2023 року, складеного членами комісії: начальника УССД [PERSON] , головним спеціалістом УССД Діденко Д.В., затвердженого головою адміністрації Соборного району Федоренком В., за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , умови для проживання задовільні, для проживання дітей створені всі необхідні умови, зокрема для них є окрема кімната, двоярусне ліжко, письмовий стіл (а.с. 141). Окрім цього, комісією з питань захисту прав дитини адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради надано рекомендацію № 151 від 26 липня 2023 року про усунення [PERSON] перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення йому способів участі у вихованні, спілкуванні з синами, з якої вбачається, що надати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська орган опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради не може надати висновок в порядку ст. 19 СК України у зв`язку із тим, що діти не проживають на території Соборного району м. Дніпра (а.с. 142). Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Розпорядженням голови адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради № 230-р від 23 серпня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради щодо доцільності визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно якого, на підставі заяв [PERSON] , [PERSON] , розглянувши надані документи, враховуючи витяг із протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 02 серпня 2023 року та введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану комісія вирішила за доцільне визначити порядок участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] , спілкування з синами за допомогою соціальних мереж, месенджеру «Telegram» (@Serafim_Shtepa) як за допомогою обміну повідомлення, так і за допомогою аудіо, відеозв`язку кожного вівторка та суботи з 19:00 год. до 21:00 год. за Київським часом за згодою дітей (а.с. 160, 161-163). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку визначений відповідний орган дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що між сторонами, як батьками дітей склались вкрай неприязні відносини, які безпосередньо впливають на відносини із дітьми і участь батька у вихованні та спілкуванні з синами, а тому, виходячи з інтересів дітей, забезпечення їх гармонійного розвитку та виховання, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення способу участі батька у вихованні дітей. Доводи відповідачки про недоведеність доказами обставин вчинення нею перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми суд відхиляє, оскільки сама по собі обставина вивезення дітей без згоди батька з постійного місця проживання та за межі держави, хоч би і в найкращих інтересах дітей, неповідомлення адреси проживання в іншій країні, свідчить про наявність таких перешкод, в тому числі, але не виключно, в умовах воєнного стану та особливостей перетину державного кордному України чоловіками призивного віку. При визначенні такого способу суд виходить із встановлених обставин перебування дітей за кордоном, що обумовлено забезпеченням їх безпеки, життя та здоров`я, від війни, ракетно-бомбових ударів, що постійно тривають на території України з 24 лютого 2022 року, а не умисними перешкодами з боку відповідачки у спілкуванні з дітьми позивачу, приймає до уваги встановлені вище обставини відсутності доходів, трудової діяльності, наявність власного житла, придатного для проживання дітей, відсутність незнятих чи непогашених судимостей, відсутність даних про перебування на обліку лікарів нарколога та психіатра, а також зважає на обставини небажання синів повертатися до батька, спілкуватися з ним, проте враховує вік дітей, що визначає їх самосвідомість і можливість зміни ставлення за певних умов, у зв`язку з чим приходить до висновку про доцільність визначення порядку участі позивача у вихованні дітей у запропонований органом опіки та піклування спосіб - шляхом спілкування як за допомогою обміну повідомленнями, так і за допомогою аудіо-, відео зв`язку кожного вівторка та суботи з 19:00 год. до 21:00 год. за Київським часом за згодою дітей до повернення останні в Україну, тому суд ухвалю рішення про часткове задоволення позову. При цьому, суд зауважує, що саме по собі бажання позивача перебувати з дітьми щодня з 07-00 до 22-00 год. незалежно від присутності матері за умов перебування дітей за межами України у умовах збройного конфлікту на території нашої держави, а так само за обставин гострого міжособистісного конфлікту та зневаги батьків один до одного, роблять дітей заручниками цих обставин та негативно впливають на їх психоемоційний стан, формують викривлене сприйняття хлопчиками одного з батьків в противагу іншому, у зв`язку з чим до зміни фактичних обставин та відносин між сторонами в розрізі спільного виховання синів, підстави для визначення такого способу участі у вихованні (щоденного безпосереднього перебування з позивачем) відсутні. Вимоги позивача про зобов`язання позивачки не перешкоджати позивачу в участі у вихованні та вільному спілкуванні з синами задоволенню не підлягають, оскільки окремо не створюють ефективний спосіб захисту прав позивача з огляду на задоволені вимоги про фактичне усунення таких перешкод та визначення порядку участі батька у вихованні синів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам, тому з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial