Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

13 лютого 2023 року представник позивача адвокат Банар Валерій Васильович, що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до ТОВ «Теплик-Агро» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені. В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про право власності, є власником земельної ділянки, площею 1,8215 га, з кадастровим номером 0523781800:02:000:0166, яка розташована на території Завадівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Вказана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «Теплик-Агро» на підставі договору оренди землі від 27 лютого 2014 року, укладеного між [PERSON] , покійним батьком позивача, та відповідачем. Згідно вказаного договору за користування земельною ділянкою була встановлена орендна плата у розмірі 2800 грн, проте за 2020 рік орендної плати від ТОВ «Теплик-Агро» [PERSON] не отримував. Тому, він змушений вимагати стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2020 рік за користування земельною ділянкою за договором оренди земельної ділянки від 27.02.2014 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 3931 (три тисячі дев`ятсот тридцять одна) грн 12 коп., 3% річних в сумі 178 (сто сімдесят вісім) грн 13 коп., пеню в сумі 1149 (одна тисяча сто сорок дев`ять) грн 18 коп. 20 лютого 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. 09 березня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в частині стягнення орендної плати за 2020 рік з урахуванням індексу інфляції, у зв`язку з тим, що індексація може бути застосована лише за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди. Сума, яку відповідач погоджується сплатити позивачу в рахунок заборгованості з орендної плати, складає 2254,00 грн. Окрім того, представники відповідача стверджують, що позивач набув права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:000:0166 на підставі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , однак користувача даної земельної ділянки у відповідності до норм Земельного законодавства про зміну власника не повідомив, а тому невидача орендної плати у строки, визначені договором, сталася не з вини відповідача, що свідчить про безпідставність стягнення з них пені та 3% річних. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Банар В.В. зазначив, що його довіритель виконав свої обов`язки з повідомлення орендаря про зміну орендодавця в установлений законом строк, направши ТОВ «Теплик-Агро» заяву про зміну власника та вимогу про сплату орендної плати. Стверджує, що порушення умов договору оренди сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також звернув увагу на те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У поданій суду 28.03.2023 року заяві представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ «Теплик-Агро» орендну плату за 2020 рік з урахуванням індексу інфляції в сумі 3164,55 грн., іншу частину позовних вимог залишити без змін. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача адвоката Банара В.В. 21 червня 2023 року судом здійснено повернення до стадії підготовчого провадження та надано останньому можливість подати додаткові докази. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Банар В.В. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі письмових доказів судом встановлено, що 27 лютого 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Теплик-Агро» в особі директора Анченка Василя Григоровича було укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передав в оренду ТОВ «Теплик-Агро» належну йому згідно Державного акту серії ЯБ № 716242 від 20 квітня 2007 року земельну ділянку площею 1,8215 га, розташовану на території Завадівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років (а.с. 13-14). На підставі даного договору оренди земельної ділянки за ТОВ «Теплик-Агро» зареєстровано право оренди земельної ділянки, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 16.04.2014 року за № 5383153 (а.с. 15). Позивач [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.09.2020 року став власником земельної ділянки з кадастровим номером 0523781800:02:000:0166, загальною площею 1,8215 га, розташованої на території Завадівської сільської ради, яку отримав у спадок від батька [PERSON] (а.с. 12). Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК). Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким Законом є Закон України «Про оренду землі», відповідно до статті 1 якого оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із частиною першою статті 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина 1 статті 14 Закону). Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У відповідності до частин 1, 2, 3 статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 22 Закону орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до положень абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. У відповідності до частини 2 статті 24 цього Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Спір між сторонами у справі виник з приводу невиплати орендної плати за 2020 рік за користування земельною ділянкою на підставі діючого договору оренди землі від 27 лютого 2014 року. Відповідно до пп.10, 11, 14 вказаного договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням щорічної індексації. Орендна плата видається щорічно до 30 грудня. У разі невидачі орендної плати у строки з вини Орендаря, визначені цим договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми (а.с.13). Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України, статті 1ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та інших видів діяльності. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в п.66 Постанови ВС від 16 березня 2020 року по справі № 922/1658/19, колегія суддів судової плати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що у контексті спірних земельних правовідносин положення ст. 21 Закону України Про оренду землі необхідно застосовувати у такий спосіб: нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Розділом «Орендна плата» п. 10 договору від 27 лютого 2014 року передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням щорічної індексації. Тобто мова іде про індексацію орендної плати, оскільки стосується розділу договору «Орендна плата». Розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Посилання відповідача на те, що індексація орендної плати може бути застосована лише за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди у письмовій формі, на увагу не заслуговують, оскільки підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками є зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації. Зазначене не тягне автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати. Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено у постановах від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16, від 19.12.2019 у справі № 922/1137/19. Системний аналіз вказаних норм та практики Верховного Суду України дає підстави зробити висновок, що в даній справііндексувати необхідно лише орендну плату за спірний період, для чого укладення додаткових угод не є обов`язковою вимогою. Таким чином, оскільки орендна плата за умовами п.11 договору вноситься до 30.12 кожного року, то обов`язок щодо сплати орендної плати за договором оренди землі виник у відповідача до 30.12.2020 року, а тому останній зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за розрахунком: місяць року за період розрахунку Індекс інфляції, січень місяць 2021 року-101,3 %, лютий місяць 2021 року -101,0 %, березень місяць 2021 року 101,7%, квітень місяць 2021 року 100,7%, травень місяць 2021 року 101,3%, червень місяць 2021 року 100,2%, липень місяць 2021 року 100,1%, серпень місяць 2021 року 99,8%, вересень місяць 2021 року 101,2%, жовтень місяць 2021 року 100,9%, листопад місяць 2021 року 100,8%, грудень місяць 2021 року 100,6%, січень місяць 2022 року 100,6%, лютий місяць 2022 року 101,6%, березень місяць 2022 року 104,5%, квітень місяць 2022 року 103,1%, травень місяць 2022 року 102,7%, червень місяць 2022 року 103,1%, липень місяць 2022 року 100,7%, серпень місяць 2022 року 101,1%, вересень місяць 2022 року 101,9%, жовтень місяць 2022 року 102,5%, листопад місяць 2022 року 100,7%, грудень місяць 2022 року 100,7%, січень місяць 2022 року 100,8%. Тобто, за період з 01.01.2021 року по січень 2023 року сума боргу з інфляцією складає 3164,55 грн (з вирахуванням податків). Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 178,13 грн та пені у розмірі 1149 грн 18 коп., суд зазначає наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України). Пунктом 14 вищевказаного Договору передбачено, що у разі невидачі орендної плати у строки, з вини Орендодавця, визначені цим договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми. Окрім того, у розділі Договору «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору» пунктами 41, 42 передбачено, що за несвоєчасну видачу орендної плати Орендар несе відповідальність відповідно до пункту 14 цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі від 27 лютого 2014 року, перейшла до [PERSON] у порядку спадкування після смерті [PERSON] , а тому до Позивача, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: - кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; - найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; - місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; - платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Стороною Позивача не доведено достатніми та допустимими доказами виконання [PERSON] , як новим власником земельної ділянки, таких вимог Закону. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:000:0166 29.09.2020 року, номер запису 38432523 (а.с. 12 зворот). Представник позивача стверджує, що на виконання вимог статті 148-1 Земельного Кодексу України, 06 жовтня 2020 року, з дотриманням місячного строку, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням та описом вкладення у цінний лист його довіритель направив керівнику ТОВ «Теплик-Агро» заяву-попередження про зміну власника із зазначенням реквізитів карткового рахунку та номеру мобільного телефону. Копію вказаної заяви додано до відповіді на відзив (а.с. 45). А оригінал такого попередження представник позивача надав суду на огляд під час дослідження доказів, зазначивши, що [PERSON] писав таке у двох екземплярах. Однак рекомендованого повідомлення про отримання такого попередження ТОВ «Теплик-Агро» із підписом про вручення суду надано не було, а копія опису листа на ім`я « [PERSON] », куди «ТОВ Агро», не підтверджує направлення його саме ТОВ «Теплик-Агро» та факту отримання попередження Відповідачем (а.с. 43). Судом було надано стороні Позивача можливість подати такі докази, за клопотанням представника позивача здійснювалось повернення до стадії підготовчого провадження, проте адвокатом Банаром В.В. було здійснено лише усне звернення до працівників поштового зв`язку, що жодного результату не дало. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних та пені за неналежне виконання зобов`язання, суд виходить з того, що не маючи можливості самостійно визначити коло спадкоємців померлого [PERSON] та не отримавши передбачені ч. 3 ст. 148-1 ЗК України документи, орендар ТОВ «Теплик-Агро» не мав можливості здійснювати виплату орендної плати за землю спадкоємцю померлого власника земельної ділянки. Згідно вимог ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У постанові від 13.12.2019 року у справі № 910/20370/17 Верховний Суд наголосив, що у спорах про стягнення орендної плати та/або неустойки суди в кожному випадку встановлюють факт наявності вини орендаря, а також факти зволікання з боку орендаря й наявність перешкод, створюваних орендодавцем. Суди повинні дослідити причини, через які орендар не передав майно, та встановити чи є дії орендаря результатом його недобросовісної поведінки або наслідком ухилення орендодавця від прийняття майна. Стороною Позивача не спростовано обставини, на які посилається відповідач у підтвердження відсутності його вини в порушенні зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Теплик-Агро» 3% річних та пені за несвоєчасну виплату орендної плати. Представниками Відповідача подано заяву про застосування наслідків пропущення строків звернення до суду з позовною вимогою щодо стягнення пені, однак, враховуючи те, що представником позивача не доведено порушення права його довірителя в цій частині, суд не вбачає підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 вказаної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial