Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки на його утримання аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 02.08.2014 між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.05.2018 розірвано. На час реєстрації шлюбу та на час його розірвання відповідачу було відомо, що він є непрацездатним, хворіє на важкі захворювання, у зв`язку з перенесеними у дитинстві травмами грудини, що спричинило ідіоматичний сколіоз множинних відділів хребта, а також епілепсією. Йому встановлено ІІ групу інвалідності. У зв`язку з наявним важким захворюванням він не може працевлаштуватись на роботу, яка забезпечувала б йому належний дохід, а тому потребує матеріальної допомоги. Оскільки захворювання, яке є причиною його непрацездатності, виникло до розірвання шлюбу, а відповідач є працездатною, має у наявності нерухоме майно, відтак у нього є право на утримання. За наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою від 18.08.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. При цьому, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного\~ЦПК України. 19.09.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує позовні вимоги у повному обсязі. Покликається на те, що позивач викладає факти про ніби-то її обізнаність про стан його здоров`я до шлюбу, однак це обман суду, оскільки стан здоров`я [PERSON] був задовільним, або ж ретельно приховувався. Позивачем нічим не доведено і не може бути доведено її причетність до захворювання, адже у період шлюбу останній був повністю працездатною особою, отримував достатню заробітну плату за основним місцем роботи, договорів на спільне утримання одне одного ніким з них не укладалось. Станом на 18.09.2023 позивач працює у ПП "Торговий дім "Львівські пропозиції", а також отримує дохід пенсію по інвалідності. Працездатності позивач не втрачав. Окрім цього, у власності позивача перебуває автомобіль «Opel Corsa» 2008 року випуску, відтак вона змушена поставити під сумнів стан здоров`я позивача. Також зазначає, що станом на день подання позову шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу пройшло більше п`яти років, а інвалідність позивач оформив після спливу більш як 5 років після розірвання шлюбу. Окрім цього, зазначає, що у неї на утриманні перебуває малолітня донька [PERSON] , [INFO] , аліменти на яку мав би сплачувати позивач, проте ним не виконуються покладені на нього батьківські обов`язки. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Зі змісту\~ст. 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~до29.05.2018 і від спільного подружня життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.07.2023 змінено \~спосіб стягнення\~аліментів,\~визначених судовим\~наказом Залізничного\~районного суду\~м.Львова\~18\~квітня 2018\~року,\~та стягувати\~ з\~ [PERSON] на\~користь \~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~доньки \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~3000\~гривень,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вказане пішення оскаржене [PERSON] в апеляційному порядку. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на його утримання у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), покликаючись на те, що він хворіє, має другу групу інвалідності, у зв`язку з чим потребує відповідного лікування, при цьому не може працевлаштуватись на роботу, яка забезпечувала б йому належний дохід. Як вбачається з медичних довідок від 17.07.2003 та 13.02.2004, виписки із картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №27434, [PERSON] , 1988 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ОДСКЛ у період з 28.01.2004 по 13.03.2004, з 01.07.2003 по 17.07.2003 з діагнозом лейкоподібна деформація грудної клітини. Також перебував на стаціонарному лікуванні КНП "1 територіальне медичне об`єднання м. Львова" у період з 03.04.2023 по 12.04.2023 з діагнозом інший ідіопатичний сколіоз множинних відділів хребта, вроджена і післяопераційна деформація грудини з вкороченням передньо-заднього розміру грудної клітини, генералізованої епілепсії та епілептичних синдромів, без згадки про фармакорезистентну епілепсію. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 2 групи, загального захворювання з 10.05.2023. Відповідно до ст. 75 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.\~\~ Згідно зі ст. 76 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач має статус пенсіонера по інвалідності 2 група, загальне захворювання. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2684 гривень, а для осіб, які втратили працездатність - 2093 гривні. Зі змісту позовної заяви вбачається, що витрати позивача складаються з витрат на придбання ліків, однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких витрат. А отже позивач не підтвердив, що розмір його щомісячних витрат перевищує розмір отримуваних ним доходів та що він потребує додаткових коштів на своє утримання. Посилання позивача на факт наявності у відповідачки квартири та на те, що вона є працездатною, не заслуговують на увагу, так як у відповідачки перебуває на утриманні малолітня дитина сторін. Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову, не підтверджені матеріалами справи. Позивач не довів наявність значних витрат, що перевищують його дохід та потребу в додатковому утриманні зі сторони відповідача, натомість відповідачем доведено факт, що вона має на утриманні малолітню дитину та не може надавати матеріальну допомогу чоловіку. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що інвалідність позивачу встановлено у травні 2023 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано 29.05.2018. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а рішення ухвалено на користь відповідача, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed