Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на час навчання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач по справі є його батьком, який проживає окремо. З 01 вересня 2023 року він навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного технічного університету» на денній формі навчання, платній основі. За два місяці навчання його мати сплатила перший платіж у сумі 3080 грн. Строк навчання до 30.06.2026 року. Його батько працює, аліменти нікому не сплачує, має у власності земельну ділянку площею 1,3257 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його мати працює, але отримує мінімальну заробітну плату, допомагає продуктами харчування, купує одяг та необхідні речі, надає грошові кошти. Однак йому не вистачає коштів на проживання - поїздки до місця навчання та додому, одяг, харчування, лікування. На підставі викладеного, прохає стягнути на його користь з відповідача [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 06.09.2023р. до дня закінчення навчання в Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного технічного університету», тобто по 30.06.2026р. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює вказані правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 20.05.2003р. (а.с. 3). Згідно довідки ВСП ТФК ДДТУ від 01.09.2023р. №48 [PERSON] навчається на І курсі ВСП ТФК на денному відділенні за спеціальністю: 274 «Автомобільний транспорт» на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2026р. (а.с.8). Згідно договору №2722/2023 про надання платної освітньої послуги між закладом фахової передвищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 21.08.2023р. загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного технічного університету» становить 49400 грн. (а.с.12-13). Оплата за навчання позивача [PERSON] підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0.3182767138.1 від 06.09.2023р. на суму 3080 грн. (а.с.14). Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст. 199 СК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На відміну від правовідносин щодо сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру допомоги слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд виходить із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання, що є підставою для стягнення з нього аліментів. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, то судом враховується, що відповідач будь-яких заперечень щодо стягнення з нього 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно не надав, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вказані обставини суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до дня закінчення його навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного технічного університету», тобто до 30.06.2026 року, але не більше як до досягнення ним 23 років та за умови, що він буде продовжувати навчання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в дохід держави в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved