Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] 03.02.2023 (здано в поштове відділення) звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] , разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що у його шлюбі з [PERSON] є двоє малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року у справі №607/14503/22 суд ухвалив розірвати шлюб між Позивачем та Відповідачем. [PERSON] проживає окремо разом з донькою [PERSON] [INFO] , а [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] [INFO] . Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. У заявах по суті звертає увагу суду, що з акту обстеження умов проживання, видно, що Відповідач не приїжджала відвідати сина до моменту реєстрації позовної заяви. [PERSON] повідомив, що мама з ним майже не спілкується, останній раз приїздила в гості на свій день народження ([INFO]). [PERSON] хотів би частіше бачитися з сестричкою, щоб мама частіше приїздила до нього у гості (до мами їздити не хоче), проживати хоче з батьком». Ураховуючи сталість соціальних зв`язків [PERSON] з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на його виховання і розвиток, найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. За місцем проживання (у Оболонському районі м. Києва), син відвідує гуртки. Звертає увагу на позитивні характеристики, не притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки фізичного чи психологічного насильства. Щодо відеозапису наданого відповідачкою, то на відео він хоче зробити розіграш, щоб привернути увагу колишньої дружини. У цьому відео не наркотичні засоби, а звичайне борошно. Щодо хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на якісну наявність наркотичних та психотропних речовин № 2131 від 03.09.2021, відповідно до якого у сечі [PERSON] знайшли алкалоїди опію та метаболіти, то їх кількість така, як після прийому лікарського препарату. Перед цим дослідженням він давав сину [PERSON] для зниження температури лікарський препарат «Нурофен», до складу якого входить алкоїд опіуму. Стверджує, що перебуває у трудових відносинах з ПРАТ «ШУ «Покровське» з 03.12.2021, у якості машиніста підземних установок 3 розряду дільниці КТ-12 по теперішній час, має стабільний високий дохід. Окрім цього, [PERSON] нараховується та виплачується допомога в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, як внутрішньо переміщеній особі. Комісією з питань захисту прав дитини було ухвалено рішення №13 від 24.09.2021, яким вирішено зобов`язати [PERSON] передати матері [PERSON] . [PERSON] для захисту своїх прав звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини, справа №223/989/21, однак внаслідок повномасштабного російського вторгнення в Україну Позивач не зміг захистити свої права у суді. В цей момент [PERSON] перебував з сином, який потребував особливої турботи та уваги. Позивач старався мінімізувати ризики та вберегти фізичне та психічне здоров`я дитини. На відміну від матері, яка втекла та залишила сина з батьком. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Також, у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначає, що шлюбні стосунки з відповідачем не склались, оскільки [PERSON] принижував її, застосовував психічне та фізичне насильство. Погіршились стосунки після народження доньки. Він очікував народження сина, а народилась донька. З незрозумілих причин позивач називав доньку нецензурними словами. Користуючись його відсутністю вдома, 19.08.2021 року вона втекла з місця спільного проживання в [ADDRESS] , разом з донькою до своїх батьків. Син в цей час знаходився в батьків чоловіка в с. Єлизаветівка. Опинившись під захистом батьків, звернулась до правоохоронних органів, у Службу у спра\-вах дітей з заявами про вчинення насильства щодо неї та дітей. Проживаючи спільно з чоловіком, не мала змоги це зробити, оскільки чоловік не працював, не випускав її з поля зору, не давав можливості скористатись телефоном. Мати неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак в неї не приймали заяв, мотивуючи тим, що звернутись має потерпіла. Це відбу\-валось, зокрема, тому, що вітчим позивача працював у поліції, вірогідно, мав вплив на прийняття рі\-вень. Маючи намір впливати на неї, 24.08.2021 позивач надіслав відео запис, на якому він, перебуваючи разом із сином [PERSON] , висипає порошок білого кольору на стіл, пропонує його дитині, потім насильно, застосувавши фізичну силу, дає порошок в рот синові, попри його плач та пручання. Після цього він сам вживає порошок, вдихаючи його через трубочку. Знаючи, що чоловік раніше вживав наркотичні засоби, написала заяву в поліцію щодо освідування сина та притягнення чоловіка до відповідальності. Згідно результату хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на якісну наявність наркотичних та психотропних речовин № 2131 від 03.09.2021 в сечі сина знайдені алкалоїди опію та метаботи, що свідчить про те, що в організмі дитини була присутня наркотична речовина. 13.09.2021 відділом поліції ГУНП України в Донецькій області було відкрите кримінальне провадження №12021052630000683 щодо [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України. Комісією з питань захисту прав дитини 24.09.2021 було вирішено зобов`язати [PERSON] , [PERSON] (матір позивача), [PERSON] (вітчима позивача) передати малолітнього [PERSON] матері - [PERSON] . Чоловік та його батьки були присутні на засіданні, однак рішення не виконали. З того часу чоловік і син зникли, не повідомляли де знаходились, лише інколи чоловік телефонував та погрожував фізичною розправою. Для забезпечення безпеки її та дітей відповідачку та дітей було направлено для надання психологічної допомоги до цілодобового Центру соціально-психологічної допомоги терміном на півроку. В подальшому, рішенням Вугледарської міської ради № 393/6-21 від 17.11.2021 було вирішено визначити місце проживання обох дітей разом зі нею. Відповідачка неодноразово зверталась до поліції з приводу завдання тілесних ушкоджень, однак їй відмовляли, оскільки не було свіжих ушкоджень. Таким чином чоловіку вдалось уникнути відповідальності за свої дії. Заважаючи на те, що [PERSON] не виконував рішення про передачу сина, зверталася до Вугледарського міського суду з позовом про відібрання дитини в батька та повернення її за місцем проживання матері. 13.09.22 подала заяву в поліцію про розшук дитини. Лише з позовної заяви взнала, що син з батьком та його батьками проживають в місті Києві, орендують квартиру, отримують допомогу як ВПО (внутрішньо переміщені особи). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 09 серпня 2023 року суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник первісний позов підтримали, проти задоволення зустрічного - заперечили. В судовому засіданні представник відповідача-позивача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2016, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2022 у справі 607/14503/22. У цьому шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Влітку 2021 року сторони припинили проживати разом. У серпні 2021 року [PERSON] , після перегляду відео, надісланого їй [PERSON] , на якому [PERSON] , застосувавши фізичну силу дає [PERSON] не визначений порошок білого кольору, звернулась до правоохоронних органів, з метою притягнення чоловіка до відповідальності. За результатами медичного огляду 27.08.2021 неповнолітнього [PERSON] з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в сечі знайдено алкоїди опію та метаболіти. Відділенням поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області розпочато розслідування кримінального провадження №12021052630000683 від 13.09.2021 за невиконання [PERSON] обов`язків по догляду за дитиною. Комісією з питань захисту прав дитини Вугледарської міської ради 24 вересня 2021 року було прийнято рішення № 13, яким ухвалено: зобов`язати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передати малолітнього [PERSON] матері - [PERSON] ; для забезпечення безпеки [PERSON] та її дітей, надання психологічної допомоги їй та дітям і підвищення батьківського потенціалу матері, Вугледарському міському ЦСССДМ ([PERSON]) направити [PERSON] , з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до цілодобового центру соціально-психологічної допомоги, за згодою [PERSON] , терміном на пів року. Повернутись до розгляду питання визначення місця проживання дитини після завершення досудового розслідування щодо [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17.11.2021 №393/6-21 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . 22 грудня 2021 року [PERSON] зверталася до Вугледарської міської ради із заявою, про те, що рішення виконавчого комітету від 17.11.2021 №393/6-21 щодо визначення місця проживання [PERSON] не виконано, місце перебування сина [PERSON] їй не відомо. Також, відповідачка-позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо розшуку сина та повернення його матері (13 вересня 2022 року, 10 квітня 2023 року). Відповідно до договору оренди від 21 грудня 2022 року видно, що [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] на строк 6 місяців з моменту прийняття приміщення в оренду. З акту обстеження умов проживання квартиру [ADDRESS] від 24.03.2023 проведеного представником служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, вбачається, що житло складається з двох кімнат, в яких проживають [PERSON] (батько), [PERSON] (син) та [PERSON] (бабуся). Для проживання та повноцінного виховання дитини створені належні умови, батько здатен задовольнити потреби дитини. Відповідно до довідки Центру науково-технічної творчості «Сфера» від 23.10.2023 №33, [PERSON] дійсно займається в центрі в гуртку лего-конструювання по понеділках та середах. Згідно сертифікатів та медичних довідок (а.с.127-132) за результатами огляду в 2021 та 2023 роках [PERSON] проходив періодичні наркологічні та психіатричні огляди, відомостей про перебування під наркологічним чи психіатричним наглядом лікарів не виявлено. [PERSON] 09 березня 2023 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 73). Відповідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщено особи від 31 березня 2023 року та акту обстеження умов проживання, від 2023 року, [PERSON] , разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , проживає адресою: [ADDRESS] . У приватному будинку створені належні умови для проживання та виховання дітей. Як видно із характеристики виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 17.10.2023, [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає в селі Осмиловичі, в будинку, який належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Разом з нею, як внутрішньо переміщені особи, проживають мати [PERSON] , батько - [PERSON] , брат - [PERSON] , дочка - [PERSON] , 2020 року народження, дочка - [PERSON] , 2023 року народження. [PERSON] бере участь у веденні особистого господарства. За свідченням сусідів - працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива і чуйна. Як видно із висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] №104-4845, складеного Оболонською у місті Києві державною адміністрацією 14.07.2023 (а.с. 215-219), комісія рекомендує суду прийняти рішення визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . При підготовці висновку, з метою об`єктивного розгляду даного питання, з`ясування думки дитини та дитячо-батьківських відносин, 24 квітня 2023 року службою у справах дітей та сім`ї було направлено лист до Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб з проханням призначити дитині психолога. З інформаційних довідок про роботу психолога з малолітнім [PERSON] , вбачається, що за результатами діагностики визначається порушення прив`язаності хлопчика до матері. Це виражається у небажанні хлопчика говорити про неї. Своєю сім`єю [PERSON] вважає бабусю та батька. Про матір хлопчик відмовляється говорити, в лексиконі не вживає слово «мама». [PERSON] знає і пам`ятає свою сестру, яка зараз проживає разом з матір`ю, але говорить, що головні люди в його житті - це батько і бабуся. Комісією було з`ясовано, що [PERSON] боїться того, що мати може його забрати від батька і це приводить дитину до нестабільного психоемоційного стану. Хлопчик замикається, відмовляється говорити і будь-які спроби його вмовити не дають бажаного результату, відмовляється не тільки від взаємодії з матір`ю, а й від зустрічей з психологом. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона працює в благодійній організації, яка допомогою людям, які потерпають від домашнього насильства. В серпні 2021 року до них звернулася [PERSON] з приводу домашнього насильства, яке вчинялося відносно неї її чоловіком [PERSON] . Вона розповідала про багато випадків домашнього насильства, які, однак, через страх, не були зафіксовані правоохоронними органами. Як пояснювала [PERSON] , колишній чоловік її переслідував, штовхав, ґвалтував, маніпулював нею за допомогою дітей. Одного разу, коли його не було вдома, їй вдалося втекти з малою донькою. [PERSON] була поміщена в спеціальний центр для допомоги жертвам домашнього насильства, їй була надана психологічна, юридична та інша допомога. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідачки-позивачки. Знає, що колишній чоловік [PERSON] ображав [PERSON] , коли вона з ним жила, вона втекла від нього. Їй відомо про знущання колишнього зятя над її донькою, такі, як побиття, зокрема, і під час вагітності, ґвалтування, погрози фізичною розправою із прикладанням ножа. [PERSON] забороняв доньці спілкуватися із родичами, в тому числі і по телефону, плював в неї, намагався задушити. Одного разу [PERSON] подзвонив до неї і сказав, що вбив [PERSON] та поклав у ванну, однак, коли вона приїхала з поліцією, виявилося, що це він лякав її. До них в будинок [PERSON] їй забороняв приходити. Про факти побиття [PERSON] вона дізнавалася і від сусідів. Вона була свідком, як [PERSON] в присутності дітей спілкувався нецензурною лексикою. Їй відомо про факти вживання наркотичних речовин колишнім зятем. З теперішнім чоловіком донька перебуває в приязних відносинах, зять служить в Збройних Силах України. Допитаний як свідок [PERSON] дав аналогічні показання. Показав, що колишній чоловік [PERSON] ображав [PERSON] , проявляв надмірну ревність, вимагав в них кошти для проходження детектора брехні донькою, тощо. Судом досліджені також відеозаписи, надані сторонами. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частини перша та друга статті 155 СК України вказують, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У відповідності із частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, інші обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналогічні висновки містяться і в рішенні ЄСПЛ від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», де Суд наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18 зроблено висновок, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Крім того, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини). Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у та у сукупності. Отже, при розгляді даної справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як встановлено судом, згідно рішення виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17.11.2021 №393/6-21 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . При цьому, позивачем рішення органу опіки і піклування не виконано, у зв`язку із чим відповідачка неодноразово зверталася до міської ради та поліції з метою розшуку дитини. Отже, має місце самовільна зміна місця проживання позивачем неповнолітнього [PERSON] та обмеження його спілкування зі матір`ю. Створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова ВС від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19). Надаючи оцінку характеристиці особи [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] зареєстрований в місті Вугледар Донецької області, на теперішній час фактично проживає в орендованій квартирі [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та матір`ю [PERSON] (а.с. 123-125). Згідно характеристики (а.с. 125) за час проживання характеризується ввічливим, доброзичливим, скарг та нарікань сусідів та членів родини не надходило, громадський порядок не порушує. На обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.с. 127-132). Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки вказували, що [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство відносно [PERSON] , а саме - переслідував, штовхав, ґвалтував, маніпулював нею за допомогою дітей, у зв`язку із цим вона була змушена втекти, коли його не було вдома. Такі показання підкріплені також зверненнями до органів опіки і піклування та поліції. Тому, суд вважає що позивач схильний до вчинення дій пов`язаних з сімейним насильством. Покликання на відсутність вироків чи постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності суд відхиляє, оскільки факти вчинення домашнього насильства можуть підтверджуватися і іншими доказами, зокрема і показаннями свідків. При цьому, стандарт доказування при розгляді цивільних справ є дещо нижчим, ніж при притягненні особи до кримінальної чи адміністративної відповідальності. На схильність до маніпуляцій, зокрема із використанням неповнолітнього сина, опосередковано вказує і досліджений судом відеозапис, який [PERSON] надіслав [PERSON] , в якому він намагався створити враження того, що він в присутності сина вживає наркотичні засоби та дав наркотичні засоби примусово неповнолітньому. Такі дії із використання неповнолітнього сина, використовуючи тему наркотичних засобів, є неприпустимими, та, на думку суду, яскраво характеризує позивача в негативному світлі. Надаючи оцінку характеристиці особи [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] після розірвання шлюбу із [PERSON] 09 березня 2023 року створила нову сім`ю. Теперішній чоловік [PERSON] військовий, матеріально забезпечує сім`ю, надсилаючи грошові кошти, про що свідчить виписка з банківського рахунку. [PERSON] виховує двох доньок, проживає, як внутрішньо переміщена особа, разом із матір`ю, братом, вітчимом та доньками в Володимирському районі Волинської області, Згідно характеристики, [PERSON] за свідченням сусідів - працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива і чуйна. Отже, відсутні обставини, які б вказували на неможливість визначення місця проживання неповнолітнього із матір`ю. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування Оболонської у місті Києві державною адміністрацією надано висновок, в якому рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Суд вважає, що вказаним висновком органу опіки та піклування підтверджується лише той факт, що батько дитини, створив належні умови для повноцінного розвитку та проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, орган опіки і піклування врахував думку малолітнього та його ставлення до батька та матері. Однак, на думку суду, органом опіки та піклування не надано відповіді на основне питання, а саме, проживання з ким із батьків відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої дитини. При цьому, на думку суду, висновок, про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , недостатньо мотивований, зокрема, аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави- учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. У вітчизняному законодавстві також закріплені відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З інформаційних довідок про роботу психолога з малолітнім [PERSON] , при підготовці висновку органу опіки і піклування, вбачається, що за результатами діагностики визначається порушення прив`язаності хлопчика до матері. Це виражається у небажанні хлопчика говорити про неї. Своєю сім`єю [PERSON] вважає бабусю та батька. Про матір хлопчик відмовляється говорити, в лексиконі не вживає слово «мама». [PERSON] знає і пам`ятає свою сестру, яка зараз проживає разом з матір ю, але говорить, що головні люди в його житті - це батько і бабуся. Комісією було з`ясовано, що [PERSON] боїться того, що мати може його забрати від батька і це приводить дитину до нестабільного психоемоційного стану. Хлопчик замикається, відмовляється говорити і будь-які спроби його вмовити не дають бажаного результату, відмовляється не тільки від взаємодії з матір`ю, а й від зустрічей з психологом. Надаючи оцінку думці неповнолітнього [PERSON] суд враховує, на той час, коли він був розлучений з матір`ю, дитині було чотири роки, а тому в силу малого віку його спогади про матір не можуть бути чіткими. Суд зазначає, що згода дитини на проживання з одним із батьків не може бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини). Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. (Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року). Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 607/25451/19 вказав, що проживання малолітньої дитини з батьком, у сім`ї якого створені належні умови для виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини, виховання та піклування батька про дитину, є свідченням належного виконання батьком своїх батьківських обов`язків та не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним. Суд зазначає, що кожна дитина має основоположне право та потребу в безпечних та люблячих стосунках з обома батьками. З огляду на малий вік дитини, суд вважає, що саме мама зможе забезпечити його материнською любов`ю та турботою. Суд враховує, що на час проживання із матір`ю, син прихильно ставився до неї і виявляв любов, що підтверджується, зокрема, рішеннями Вугледарської міської ради, яким визначено місце проживання неповнолітнього з матір`ю, показаннями свідків. Зауважень щодо неналежного виконання материнських обов`язків не було під час проживання із сином. Вже після того, як неповнолітній проживав тільки із батьком, різко негативно відноситись до матері. Фактично в результаті впливу батька та його рідних на дитину шляхом формування негативного образу рідної матері, яку він до цього любив, спонукання [PERSON] без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів із нею, має місце штучне відчуження [PERSON] від її сина. На думку суду, саме батько [PERSON] формує у нього спотворену уяву про свою рідну матір, підсилює страхи і тривожність хлопчика, спричиняючи шкоду його психологічному здоров`ю. Вказане свідчить про негативний вплив відповідача на формування у дитини сприйняття образу сім`ї та шанобливе відношення до обох батьків. Враховуючи викладене, думка дитини щодо її бажання проживати з батьком у контексті даної справи є для суду непереконливою з огляду на те, що останнім часом [PERSON] проживає з батьком та зазнає його впливу, малолітній вік дитини, обмеження спілкування з матір`ю та конфлікт між батьками щодо визначення місця проживання сина. При вирішенні спору, суд враховує вік неповнолітнього [PERSON] , можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина. Суд зважає, що відповідачка-позивачка має житло, позитивно характеризується за місцем проживання, є дбайливою матір`ю, за час проживання дитини з нею належним чином його виховувала в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, піклувалася про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом враховано, що батько, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина. Враховуючи наведені обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що задля якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON] , слід визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . При цьому, неповнолітній буде виховуватися разом із своїми молодшими сестрами, в материнській любові і турботі. Проживання з батьком не зможе забезпечити таких умов для неповнолітнього. Отже, суд доходить остаточного висновку, що в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини слід відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити. Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] В силу статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 1073 гривень 60 коп сплаченого судового збору.

Outcome: approved