Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що з 05 липня 2022 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя не склалося, з січня 2023 року подружні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, так як він суперечить його інтересам. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 25 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 28 вересня 2023 року позивачем направлено до суду відповідь на відзив. 29 вересня 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 12 жовтня 2023 року від представника позивача адвоката Устименко О.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Холостенко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 17 серпня 2023 року № 00041021072 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 05 липня 2022 року, про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зроблено відповідний актовий запис № 365. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі статтею 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується витрат на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено 4\~000 грн. 00 коп. З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2023 року між адвокатом Устименко О.М. та Клименком А.О. укладено договір про надання правничої допомоги. 14 серпня 2023 року між вказаними сторонами підписано акт узгодження розрахунку. 28 серпня 2023 року між адвокатом Устименко О.М. та Клименком А.О. підписано акт наданих послуг, за яким загальна вартість послуг складає 4\~000 грн. 00 коп. Відповідно до прибуткового касового ордеру № 1 від 28 серпня 2023 року [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги сплачено 4\~000 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу з підстав перебування на її утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , та матері 1947 року народження. При вирішенні питання про розмір судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Справа про розірвання шлюбу не відноситься до складних і тому розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Сторона позивача безпосередньої участі у розгляді справи не приймала, правовідносини між сторонами є типовими. Відповідно до акту наданих послуг на підготовку позовної заяви, вивчення судової практики та обговорення позиції адвокатом витрачено 3 год. 30 хв., вартість такої послуги складає 3\~500 грн. 00 коп. Разом з тим, сума є значно завищеною як і час витрачений на виконання роботи. Позовна заява крім цитування норм права фактично не містить в собі іншого викладену обставин по суті. З урахуванням наведеного, а також клопотання сторони відповідача, суд вважає за доцільне стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~500 грн. 00 коп., вказана сума цілком співмірна з витраченим часом та обсягом проведених робіт. При цьому суд також враховує, що відповідач у справі є внутрішньо переміщеною особою. Вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з огляду на задоволення судом позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved