Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

23.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 360000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позову зазначив, що в період часу з 22.01.1997 року по 07.05.1998 року, з 26.04.1999 року по 29.04.2005року, з 12.10.2010 року по 13.12.2019 року, працював на підприємстві відповідача, стаж роботи за професією становить 16 років 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 5 місяців, з повним робочим днем в підземних умовах. Тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 06.04.2021 року позивачу первинно визначена стійка втрата професійної працездатності в наслідок професійного захворювання у розмірі 35%. При повторному огляді МСЕК від 05.04.2022 року позивачу визначено втрату професійної працездатності в розмірі 35% безстроково. 25.05.2023 р. в зв`язку з поганим станом здоров`я на огляді МСЕК встановлено 65% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в нього приступоподібний сухий кашель, біль в грудях та між лопатковій ділянці, головний біль, запаморочення, слабкість, втома, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, погіршення розбірливості мови, зниження слуху, шум у голові та вухах, задишка. Такий стан здоров`я не дає можливості займатись фізичною роботою, стан здоров`я ніколи не відновиться навіть при лікуванні, оскільки втрату професійної працездатності та інвалідність встановлено безстроково. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 360000 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 10 липня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. 18.08.2023 року представник відповідача подав до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, та вважає, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди саме діями відповідача, а заявлений розмір моральної шкоди, на його думку, не відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому також зазначив, що при укладанні трудового договору позивач був ознайомлений з умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, але позивач свідомо прийняв наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці збільшує ризик професійного захворювання, що є вибором позивача. Також зазначив, що відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного Фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо, тобто не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу; технологію виробництва не порушував, повсякчас застосовує заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду охорони праці. Також зазначив, що умови праці, у яких працював позивач, не створювались відповідачем, а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, тому вважає ймовірною причиною професійного захворювання позивача, незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту, не зважаючи на забезпечення ними у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 22.01.1997 року по 07.05.1998 року, з 26.04.1999 року по 29.04.2005 року, з 12.10.2010 року по 13.12.2019 року працював на підприємстві відповідача, стаж роботи за професією становить 16 років 5 місяців; а саме: з 22.01.1997 року по 07.05.1998 року - на посаді підземного електрослюсаря 4 розряду шахти ім. «Фрунзе» з повним робочим днем в підземних умовах; з 26.04.1999 року по 29.04.2005 року на посаді підземного електрослюсаря 4, 5 розряду шахти ім. «Фрунзе» з повним робочим днем в підземних умовах; з 12.10.2010 року по 07.11.2011 року - на посаді підземного електрослюсаря (слюсаря) 4 розряду черговим та з ремонту устаткування 4 розряду шахти ім. «Фрунзе» з повним робочим днем в підземних умовах; з 07.11.2011 р. переведений підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування 5 розряду шахти ім. «Фрунзе» з повним робочим днем в підземних умовах; 04.05.2016 року по 01.05.2018 року - переведено в службу головного механіка електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, обслуговування загально-шахтного механічного устаткування шахти ім. «Фрунзе» з повним робочим днем в підземних умовах; з 05.05.2018 року по 13.12.2019 року - переведений на шахту ім. «Фрунзе» підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування 5 розряду з повним робочим днем в підземних умовах (а.с.21-26). За час роботи на підприємстві відповідача [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), яке виникло внаслідок наявності шкідливих умов праці за таких обставин: недосконалість технології підземного видобутку руди та робочого місця, порушення систем винтиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підвищені показники аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. (а.с.6-10). Внаслідок отриманого [PERSON] хронічного професійного захворювання, йому під час первинного огляду 06.04.2021 року встановлено 35% втрати професійної працездатності; під час повторного огляду від 05.04.2022 року - 35% втрати професійної працездатності безстроково та 25.05.2023 р. на огляді МСЕК встановлено 65% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с.11-14). Ч. 4 ст. 43 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Ст. 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2,\~ч.\~3-5\~ст.\~23\~ЦК\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року\~\~\~\~у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що полягало у перевищенні гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності та до виникнення хронічного професійного захворювання, та відповідно до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, з причини отримання внаслідок наведених факторів професійного захворювання, втрати працездатності на 65% та встановлення ІІІ групи інвалідності безстроково, що вимагає постійного лікування, тобто суд вважає доведеним наявність моральної (немайнової) шкоди; доведеним обов`язок саме відповідача, як заподіювача такої шкоди по її відшкодуванню; доведеним наявність причинного зв`язку між шкодою і діями (бездіяльністю) відповідача та права позивача на відшкодування такої шкоди. Визначаючи розмір\~\~грошового відшкодування\~\~моральної шкоди,\~\~суд враховує\~\~заявлений позивачем\~\~розмір грошового\~відшкодування\~завданої\~ моральної\~шкоди,\~\~яку він\~\~оцінив в\~\~360\~000\~грн.,\~ враховуючи\~період роботи\~позивача на\~підприємстві відповідача\~ в шкідливих умовах,\~ який становить \~16 років \~5\~місяців,\~ характер отриманих\~позивачем професійних \~захворювань,\~ відсоток втрати\~працездатності,\~ який позивачу\~встановлений у\~ 65\~% безстроково,\~ встановлення позивачу\~ у зв`язку\~з наявністю \~наведеного професійного\~ захворювання ІІІ\~групи інвалідності безстроково;\~ тяжкість вимушених\~змін в\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~ глибину фізичних\~ та душевних\~ страждань позивача\~ за наведених \~обставин;\~ враховуючи вимоги\~ розумності і\~ справедливості,\~ а також\~ враховуючи судову\~практику при\~розгляді аналогічних\~ спорів,\~ суд визначає\~ суму\~ грошового відшкодування,\~ завданої позивачу\~моральної шкоди\~в розмірі \~250 000\~грн. Враховуючи зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Оскільки сума стягнення з відповідача на користь позивача\~моральної шкоди складає 250 000,00 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2500\~гривень. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial