Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір № K2HCGK00260432 від 27 жовтня 2006 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу банку на строк з 27 жовтня 2006 року до 27 жовтня 2026 року включно у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 96\~080 доларів США на наступні цілі: придбання житлового майна 80\~000 доларів США, а також у розмірі 16\~080 доларів США на страхові платежі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % в місяць. 27 жовтня 2006 року [PERSON] через касу банку отримано 80\~000 доларів США. Цього ж дня між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, за яким позивач в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором надала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року у справі № 2-1883/2009 стягнуто з [PERSON] 82\~923 грн. 14 коп. простроченої заборгованості. Вказаним рішенням встановлено, що за період дії кредитного договору позивач мала сплатити 40\~724,98 доларів США, з яких сплачено 30\~320,57 доларів США. Відповідачем було направлено позивачу вимогу від 03 листопада 2016 року про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а у 2019 році письмову вимогу від 12 червня 2019 року про усунення порушень за кредитним договором. Остання була направлена за адресою, за якою позивач не проживає у зв`язку зі зміною місця проживання. Відповідач звернувся до нотаріуса з заявою від 29 липня 2019 року про вчинення виконавчого напису на копії договору іпотеки. Банк надав нотаріусу виписку з рахунку боржника, за якою загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 80\~496, 10 доларів США. За сумою платежів позивачем сплачено 26\~502,70 грн. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 29 липня 2019 року вчинено виконавчий напис за № 2258, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача у загальному розмірі 639\~510, 60 доларів США. Постановою Вишневого відділу державної виконавчої служби від 01 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису. [PERSON] вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки: він вчинений на завіреній копії іпотечного договору за відсутності у нотаріуса оригіналу договору іпотеки та довідки фінансової установи про ненадходження платежу; вимога про усунення порушень була направлена банком не за місцем реєстрації та місцем знаходження [PERSON] та як наслідок не була нею отримана; при проведенні розрахунку не врахований факт сплати позичальником 30\~320,57 доларів США; при вчиненні виконавчого напису не враховано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року у справі № 2-1883/2009; більша частина грошових вимог виходить за межі встановленого законодавством трирічного та однорічного строку позовної давності; пункти кредитного договору, які передбачають нарахування та сплату комісії за послуги, що супроводжують кредит, є нікчемними; 15 грудня 2016 року сплинув строк нарахування відсотків за договором у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повернення суми кредиту; нарахована пеня є неспівмірною з розміром заборгованості по кредиту, є невиправданою та підлягає зменшенню. За таких обставин, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 29 липня 2019 року № 2258 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та стягнення 17\~225\~583 грн. 13 коп. на користь АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою від 19 квітня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 07 грудня 2022 року закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк». Станом на день розгляду справи ухвала суду відповідачем не виконана. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його зодовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № K2HCGK00260432, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу банку на строк з 27 жовтня 2006 року до 27 жовтня 2026 року включно у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 96\~080 доларів США на наступні цілі: придбання житлового майна 80\~000 доларів США, а також у розмірі 16\~080 доларів США на страхові платежі у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3 даного договору , зі сплатою за користування відсотків у розмірі 0,84 % в місяць на суму залишку заборгованості. Винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,36 % щомісячно в період сплати, а також 2,25 % в момент надання кредиту одноразові, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагорода за проведення додаткового моніторингу. 27 жовтня 2006 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K2HCGK00260432 надала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року у справі № 2-1883/2009 позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області, Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» суму простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 82\~923 грн. 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 03 травня 2014 року [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». 03 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] лист, в якому вимагав від позичальника повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. 12 червня 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № K2HCGK00260432 від 27 жовтня 2006 року, в якій вимагав від позичальника сплати загальної суми боргу у розмірі 639\~530,60 доларів США. 29 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 2258, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі: -заборгованість за кредитом 80\~496,10 доларів США; -заборгованість за відсотками 118\~066, 82 доларів США; -комісія 35\~743,95 доларів США; -пеня 405\~203,73 доларів США, що всього становить 639\~510 доларів США, 60 центів, що за курсом НБУ на 06 червня 2019 року становить 17\~222\~083 грн. 13 коп. 01 грудня 2021 року головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Київ) Стебловською Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67613482 на виконання зазначеного виконавчого напису. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі\~ № 204/4071/14, від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, від 02 липня\~2019 року у справі № 916/3006/17. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, у редакції, діючій на час вчинення виконавчого напису 29 липня 2019 року, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення виконавчого напису. Судом встановлено, що\~27 жовтня 2006 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № K2HCGK00260432, за умовами якого остання отримала кредит на придбання житла у сумі 96 080,00 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, оплати винагороди і процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за договором в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, зокрема, не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості. Так, з матеріалів справи вбачається, що 03 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] лист, в якому вимагав від позичальника повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом у зв`язку зі зверненням до позичальника з вимогою від 03 листопада 2016 року про погашення кредиту у повному обсязі, сплати процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту. 29 липня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинив виконавчий напис № 2258, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] та стягнення суми 17\~222\~083 грн. 13 коп., а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3\~500 грн. У той же час, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України \~якщо договором\~встановлений обов`язок\~позичальника повернути\~позику частинами\~(з\~розстроченням),\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової\~частини позикодавець\~має право\~вимагати дострокового\~повернення частини\~позики,\~що залишилася,\~та сплати\~процентів,\~належних йому\~відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Пред`явивши 03 листопада 2016 року вимогу до [PERSON] про дострокове погашення заборгованості, банк змінив строк виконання зобов`язання на листопад 2016 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним. Однак, відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2016 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитом, які нараховувалися після вимоги про дострокове повернення коштів. Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року у справі № 2-1883/2009 стягнуто з [PERSON] 82\~923 грн. 14 коп. простроченої заборгованості. Вказаним рішенням встановлено, що за період дії кредитного договору позивач мала сплатити 40\~724,98 доларів США, з яких сплачено 30\~320,57 доларів США. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». При цьому, Верховним Судом України у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 також висловлена правова позиція, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи строк, за який проводиться стягнення, розпочинається з 27 жовтня 2006 року по 06 червня 2019 року. З моменту укладення кредитного договору відповідач порушувала умови та строки виплати щомісячних платежів за графіком, тобто, виконувала умови договору неналежним чином та не в повному обсязі. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч. 3. ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що заборгованість за кредитом становить 80\~496,10 доларів США, а розмір нарахованої пені 405\~203,73 доларів США, що в п`ять разів перевищує суму збитків. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Крім того, обґрунтованими є доводи позивача щодо порушення іпотекодержателем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», виходячи з наступного. Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 22 червня 2023 року представник позивача подав заяву про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 42\~000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Власюком Д.В. укладено договір № 20 про надання правової допомоги, предметом якого є здійснення захисту, представництва, або надання інших видів правової допомоги клієнту. У пункті 7.1.1 договору зазначено, що гонорар адвоката зазвичай розраховується відповідно до системи тарифів та вказується в акті приймання послуг в залежності від обсягу часу, що його витрачено адвокатом на надання правової допомоги. Відповідно до Додатку № 1 до вищезазначеного Договору розмір оплати за одну годину роботи становить 2\~000 грн. У заявці № 1 на надання юридичних послуг за договором зазначено, що вартість надання послуг згідно цієї заявки буде обраховуватися згідно тарифів погодинної оплати відповідно до Додатку № 1 до договору. Протягом десяти робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі послуг клієнт сплачує виконавцю вартість наданих послуг у повному обсязі. Згідно з актом № 1 приймання юридичних послуг Власюк Д.В. надав [PERSON] наступні юридичні послуги: ознайомлення з документами щодо спору та їх аналіз тривалістю 180 хвилин, вартістю 6\~000 грн.; збір та аналіз доказів щодо спору та формування доказової бази з метою підготовки позовної заяви тривалістю 180 хвилин, вартістю 6\~000 грн.; визначення правової позиції та позовних вимог і погодження їх з клієнтом тривалістю 60 хвилин, вартістю 2\~000 грн.; підготовка позовної заяви тривалістю 240 хвилин, вартістю 8\~000 грн.; участь у судових засіданнях тривалістю 300 хвилин, вартістю 10\~000 грн. Загальна вартість наданих послуг 42\~000 грн. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21) зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). У зв`язку з вищезазначеним, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 000 грн.

Outcome: approved