Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Лунегова О.О. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просив суд визнати виконавчий напис №3078, який був вчинений 12.10.2020 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк Аллою Василівною на підставі заяви [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2019 р. між позивачем та [PERSON] , укладено договір позики №786 від 12.12.2019 р., на підставі якого позивач отримав 60600 доларів США безпроцентово. У п.4 договору позики зазначено, що позивач зобов`язаний погасити борг перед відповідачем за графіком таким як: - до 20.12.2019 р. - 30300 доларів США, що є еквівалентом національної валюти гривні за курсом НБУ на день погашення; - до 01.03.2020 р. - 30300 доларів США, що є еквівалентом національної валюти гривні за курсом НБУ на день погашення. [PERSON] вперше стало відомо про наявність виконавчого напису нотаріуса №3078, вчиненого 12.10.2020 р., приватним нотаріусом КМНО Кондратюк А.В., на підставі якого стягуються кошти із позивача на користь відповідача у сумі 1709513,88 грн., коли представник позивача - адвокат Лунегов О.О. провів моніторинг сайту автоматизованої системи виконавчих проваджень - 20.10.2022 р., ознайомився з матеріалами ВП №63781096 та отримав постанову про відкриття виконавчого провадження в електронному вигляді. Позивач вказує, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення йому сятгувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Наказу Міністерства юстиції України про "Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав. 12.10.2023 р. на адресу суду надійшло заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та скасувати ухвал про забезпечення позову. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 16.10.2023 р. на адресу суду подана заява представника позивача - адвоката Лунегова О.О. про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляд у справи, повідомлялись належним чином. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що 12.12.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір позики №786 від 12.12.2019 р., на підставі якого позивач отримав 60600 доларів США безпроцентово. У п.4 договору позики зазначено, що позивач зобов`язаний погасити борг перед відповідачем за графіком таким як: - до 20.12.2019 р. - 30300 доларів США, що є еквівалентом національної валюти гривні за курсом НБУ на день погашення; - до 01.03.2020 р. - 30300 доларів США, що є еквівалентом національної валюти гривні за курсом НБУ на день погашення. 12.10.2020 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк А.В. вчинив виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 1709513,88 грн., що станом на 12.10.2020 р. становить еквівалент 60600 доларів США, у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М.В. 12.12.2019 р. та заресєтрованого в реєстрі за №286. На підставі вищевказаного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Крайчинським С.С. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63781096 з примусового виконання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №3078. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, зокрема, посилається на те, що не отримав від [PERSON] досудову (письмову) вимогу про усунення порушень за договором позики №786. Матеріали справи також не містять відомостей про отримання позивачем вимоги про усунення порушень, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Судом встановлено, що [PERSON] не надано нотаріусу розрахунку заборгованості позивача за вказаним договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] був позбавлений можливості повідомити нотаріусу про свою згоду або непогодження із розміром заборгованості, та враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом загалом не було досліджено розрахунок заборгованості позивача та не перевірено належним чином її розмір, а відтак виконавчий напис вчинено без дотримання вищенаведених вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису №3078, який був вчинений 12.10.2020 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк Аллою Василівною - таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved