Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона з 04 вересня 2009 р. перебувала в шлюбі з відповідачем.\~ В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу за спільні кошти ними на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2011 року набуто спірне майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 41 643 грн. Того ж дня ними було придбано гараж за адресою [ADDRESS] вартістю 34 950 грн. У 2017 році ними було придбано автомобіль Renoult Laguna за 10 тис. дол.США. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2020 року шлюб між ними розірвано. Квартира [ADDRESS] , вищевказаний гараж та автомобіль являються об?єктами права спільної сумісної власності подружжя, тобто її власністю та власністю її колишнього чоловіка. Однак у нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу лише колишній чоловік зазначений Покупцем, а відповідно в подальшому і власником нерухомості, що з огляду на розірвання нами шлюбу створює для неї перешкоди у реалізації її права власності. Автомобіль зареєстрований на колишнього чоловіка, після розірвання шлюбу він користується ним одноосібно. Виходячи з того, що квартира та гараж є об?єктивно неподільними речами, припинення права на частку відповідача завдасть йому істотної шкоди, оскільки офіційно він не має у власності іншого житла в м.Івано-Франківську, вважає за необхідне здійснити ідеальний розподіл спільного майна подружжя із визначенням часток кожного. Спільне користування автомобілем неможливе, тому з відповідача слід стягнути компенсацію вартості його половини. Просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 32.8 кв.м. та 1/2 ідеальну частку гаража [ADDRESS] площею 16,2 кв. м. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 32.8 кв.м та 1/2 ідеальну частку гаража [ADDRESS] площею 16,2 кв. м. 28.04.2023 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в яких просила в порядку поділу спільного майна стягнути з відповідача на її корить вартість половини транспортного засобу Renoult Laguna в розмірі 160 000 грн. (а.с.31) Представник позивачки подала заяву, а якій позовні вимоги підтримала, просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Також судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , з з 04.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5), який 26 жовтня 2020 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано- Франківської області розірвано( а.с.12-14). У шлюбі у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). Як вбачається з матеріалів справи, під час спільного подружнього життя, 02.06.2011 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу купив квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Крім того, відповідач на підставі договору-купівлі продажу гаража від 02.06.2011 року купив гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області від 21.09.2022, за [PERSON] в період з 04.09.2009 року по 26.11.2020 року було зареєстровано транспортний засіб, а саме Renoult Laguna, 2011 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1461,\~ № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] та перереєстрований на нового власника 20.06.2019, з видачею йому свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] та д.н.з. [NUMBER] (а.с.57). Відповідно до інформації з авторія, середня вартість спірного автомобіля\~ складає 328 950 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що спірне майно зареєстроване на відповідача під час перебування сторін у шлюбі та за презумпцією спільності права власності подружжя належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а отже частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та підлягають поділу в ідеальних частках. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, проте така компенсація може бути надана лише за його згодою. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено при розгляді справи, спірний автомобіль Renoult Laguna був придбаний сторонами в шлюбі, право власності на нього зареєстровано за [PERSON] та перереєстровано на нового власника, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за 1/2 частину вказаного автомобіля, як спільного майна подружжя. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved