Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] 14 серпня 2023 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області та просить: визнати частково недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 про передачу в спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] квартири, як знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме в частині: [PERSON] , [INFO] ; визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , яке видане 16 лютого 1998 року Виконавчим комітетом Котовської міської Ради стосовно права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, як знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме в частині: [PERSON] , [INFO] ; скасувати державну реєстрацію прав власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває на військовій службі і має право як військовослужбовець на забезпечення житловим приміщенням (у тому числі першочергово). Однак, скористатися житловими пільгами він може лише за умови, що ним не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Право на безоплатну приватизацію житла він не використовував та не подавав жодної заяви про приватизацію. Разом з тим, в процесі збирання документів на приватизацію дізнався, що він право на приватизацію житла уже використав на підставі заяви його матері [PERSON] від 1998 року про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , яка подала вказану заяву без його згоди та погодження. Таким чином, у 1998 році мати позивача без його відома та волевиявлення звернулась до органу приватизації державного житла, а тому він був включений в свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 16.02.1998. Тобто, через попередню помилкову волю матері, яка діяла в інтересах позивача як в інтересах малолітньої дитини, про включення його в число осіб на приватизацію вказаної квартири, він позбавлений можливості здійснити своє право на приватизацію житла. Дії матері стосовно приватизації квартири на його ім`я вважає такими, що вчинені внаслідок помилки, про правові наслідки такої дії. Тому позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала. Представник Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, проте 13 жовтня 2023 року на адресу суду надіслав відзив, на позов, в якому проти заявлених вимог заперечує, вказує, що на момент видачі розпорядження, законодавство не передбачало необхідності отримання згоди неповнолітньої особи на проведення приватизації, а представниками дітей виступають їх батьки. А тому приватизація житла була здійснена у відповідності до закону, а результати приватизації відповідали інтересам позивача, який на той момент був неповнолітнім. Просить відмовити у задоволенні позову. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 05 лютого 1998 року в порядку безоплатної приватизації житла, було проведено приватизацію квартири, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 лютого 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Котовської міської Ради народних депутатів на підставі рішення від 05 лютого 1998 року № 57, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та [PERSON] . Тобто, кожному із співвласників вказаного майна належить по 1/2 його частки. У позові позивач вказує, що приватизація його матір`ю квартири за адресою: [ADDRESS] , відбулася за відсутності надання ним письмової згоди. Надаючи правову оцінку правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Правовідносини між сторонами виникли у 1998 році, а тому до них підлягають застосуванню норми Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК Української PCP), ЗУ «Про власність», ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду» та інших нормативно-правових актів, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.\~4\~ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств відомчий житловий фонд). Відповідно до ч. 2 ст.\~1\~ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Частиною 1 ст.\~10\~ЗУ «Про\~місцеве самоврядування\~в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 2 ст.\~9\~ЖК Української PCP (у редакції від 01.01.1993 року) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Статтею 62\~ЖК Української PCP визначено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно з ст.\~11\~ЦК УРСР\~1963\~року повна цивільна дієздатність виникає з досягненням повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Процедура передачі будинків у власність громадянам визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного\~комітету України\~по житлово-комунальному\~господарству від\~15.09.1992\~року №\~56 (далі - Положення). Відповідно до п. п. 4, 5 Положення, - при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно з ч. 1 ст.\~3\~ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду»\~від 19.06.1992\~року №\~2482-ХІІ приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 8 вищезазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного\~комітету України\~по житлово-комунальному\~господарству 15.09.1992\~року №\~56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до ч. 4 ст.\~5\~ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду»\~від 19.06.1992\~року №\~2482-ХІІ право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Судом достовірно встановлено та стороною відповідача не заперечувалося, що своєї згоди на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не надавав, оскільки на момент приватизації квартири був неповнолітнім. Відтак, суд вважає доведеним, що в 1998 році [PERSON] помилково внесли до переліку осіб, що брали участь у приватизації житла. За змістом п. 6 Прикінцевих і перехідних положень\~ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01.01.2004. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень ст.\~76\~ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Статтею 80\~ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. На переконання суду, про порушення свого права позивач дізнався у серпні 2023 році коли постало питання про приватизацію його житла за місцем роботи. За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання частково недійсними рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, та скасування державної реєстрації, а тому вважає за необхідне їх задовольнити.

Outcome: approved