Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У липні 2023 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» зазначає, що 06.12.2019р. між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «КАСКО» № 011180/4600/0000098, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «KIA CEED», державний номер [NUMBER] . 06.05.2020р. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «DAEWOO NEXIA» державний номер [NUMBER] по бул. Перова, 18 в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом KIA CEED», державний номер [NUMBER] , який рухався попереду. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу KIA CEED», державний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, у зв`язку з чим, страхувальник зазнав матеріального збитку. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором, позивач прийняв рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором у розмірі 31763,98 грн. У позові зауважено, що на момент ДТП цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», державний номер [NUMBER] , яким керував відповідач, застрахована не була, відтак до позивача перейшло право вимоги саме до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», у зв`язку з чим, він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.07.2023р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0304703182304), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року, [PERSON] 06.05.2020 року о 19.16 год., керуючи транспортним засобом «DAEWOO NEXIA», державний номер [NUMBER] по бул. Перова, 18 в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом KIA CEED», державний номер [NUMBER] , який рухався попереду. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б, п. 12.1, п. 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не потребує доказуванню обставина, що дорожньо-транспортної пригода 06.05.2020р. сталась із вини відповідача. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 011180/4600/0000098 від 06.12.2019р., який було укладено між ПАТ Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] . Згідно вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «KIA CEED», державний номер [NUMBER] . Враховуючи, що було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна), тому до даних правовідносин застосовуються вимоги Закону України «Про страхування». Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. З матеріалів справи вбачається, що страхувальник своєчасно звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою № 00354310 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №011180/4600/0000098 від 06.12.2019р. Також, [PERSON] до вищевказаної заяви надав пояснення від 07.05.2020р. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «KIA CEED», державний номер [NUMBER] , визнано страховим випадком. Згідно ремонтної калькуляції автомобіля №00354310 від 19.05.2020р. вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA CEED», державний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 33226,98 грн. Відповідно до страхового акта №00354310, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком - ПрАТ СК «УНІКА» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 31 763, 98 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «Корея Моторс на Подолі», що підтверджується платіжним дорученням №152708. 09.06.2020р. позивач направив на адресу відповідача претензію щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 31763, 98 грн. Положеннями статті 21 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування, тобто при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У відповідності до статті 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги наведене,

Outcome: approved