Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

12 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1998 року. Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей, одна з яких є неповнолітньою. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, часті сварки, що призвело до розпаду сім`ї. шлюбні стосунки між сторонами припинились понад 13 років та більше не поновлювалися. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши доводи позивачки, прийнявши до уваги позицію відповідача та визнання ним позову, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 18 грудня 1998 року Мислятинською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 18 грудня 1998 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого додана до матеріалів справи. Позивачка у судовому засіданні повідомила, що двоє повнолітніх дітей проживають окремо, а малолітня дитина разом з нею. Проти вказаної обставини відповідач жодних заперечень не подав. Позивачка у судовому засіданні вказала, що сімейні стосунки між сторонами припинені та більше не поновлювались. Відповідач проти вказаної обставини заперечень не подав. Спір про місце проживання дитини відсутній. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, проти чого не надав заперечень відповідач. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка не має, наполягає, що вони з відповідачем різні за характером люди з різними поглядами на життя. Відповідач жодних заперечень проти доводів позивачки суду не подав. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи, що відсутні будь-які підстави для примирення сторін, подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки про необхідність розірвання шлюбних відносин, та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини.

Outcome: approved