Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

представник позивача адвокат Штенгелов О.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29 серпня 2020 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 819. Позов обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 29.08.2020. Від шлюбу мають спільну дитину. Сторони мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю, життя, ведення сумісного домашнього господарства, між ними відсутнє порозуміння, любов та взаємна повага, що відображається на психологічному стані їх спільної дитини. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Ухвалою від 29.09.2023 відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Штенгелов О.В., в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримав. Просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій визнав позов. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. При цьому, дії представника відповідача, який подав заяву про визнання позову, не суперечать інтересам відповідача. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища « [PERSON] », оскільки заява про відновлення дошлюбного прізвища нею не подана. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Таким чином, необхідно повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 536,80 гривень. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 536,80 гривень.

Outcome: approved