Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2017 року державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], про що вона дізналася випадково 14.10.2022 року під час використання мобільного додатку «Дія». Зазначає, що будь - яких документів від державного виконавця вона не отримувала, а тільки після звернення до адвоката та збору інформації вона дізналася, що на виконанні у виконавця знаходилося виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 19102, що вчинений 26.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 619 372,02 грн., які є боргом за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 року. Вказує на те, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи» не була безспірною на час вчинення виконавчого напису. Крім того, вказує на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався умов, за якими виконавчий напис може бути виконаний, зокрема відсутній нотаріально посвідчений договір. Зважаючи на викладене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали повністю, просили суд його задовольнити. При цьому посилалися на обставини, що вказані в позовній заяві. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Полетаєва Т.Ю. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставні. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності у тому випадку, якщо суд прийде до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причину своєї неявки суд не повідомили та не просили справу слуханням відкласти. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» № 0401/0708/98-080 від 17.07.2008 року укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала 50 000 доларів США, з виплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами. Вказаний договір був забезпечений іпотекою на підставі договору № 5398 від 17.07.2008 року, об`єктом обтяження була квартира по [ADDRESS] . В наслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження. Крім того, встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис 25.10.2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 19102, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17.07.2008 року укладеним із ПАТ «Сведбанк», право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року відступлено стягувачу ТОВ «Кредитні Ініціативи» від ТОВ «Факториногова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу, якому в сою чергу, право вимоги було відступлено 28.11.2012 року ПАТ«Сведбанк». Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого нотаріусом з позивача [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17.07.2008 року укладеним із ПАТ «Сведбанк», запропоновано стягнуто заборгованість за період з 01.12.2013 року по 17.09.2016 року. Сума заборгованості становить 1 619 372,02 грн. Постановою державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10.10.2017 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса. Встановлено, що в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника (постанова датована 10.10.2017 року), 11 липня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, 23 червня 2021 року була винесена постанова у виконавчому провадженні про повернення виконавчого документі стягувачеві. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, реалізація предмета іпотеки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про порушення кредитних зобов`язань станом на 2016 рік. При цьому в судовому засіданні позивач посилалася на те, що у неї заборгованість за наданим їй кредитом була повністю погашена. Так, ухвалою суду випробовувалися у приватного нотаріуса належним чином завірені копії документів на підставі яких був посвідчений виконавчий напис № 19102 від 26.10.2016 року щодо [PERSON] , разом з тим, останнім повідомлено суд, що витребовувані судом документи були знищені, за закінченням терміну зберігання. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тобто позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо строку позовної давності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту. Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат». Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Звертаючись до суду із позовом позивачка вказує на те, що вона дізналася про порушення свого права 14 жовтня 2022 року. Разом з тим, будь - яких доказів на підтвердження своїх доводів нею не надано, як і не надано доказів того, що вона не могла довідатись про наявність виконавчого напису до жовтня 2019 року, враховуючи те, що за оспорюваним виконавчим написом 10.10.2017 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER], державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та про звернення стягнення на доходи боржника (було встановлено, що вона працює у [PERSON] ), тобто на думку суду позивачка з 2017 року не могла не знати про те, що вона є боржником за виконавчим провадженням, на все її майно накладено арешт, при тому, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, доступ до якого є безоплатний та вільний, та цілодобовий. Отже, судом встановлено, що безспірність заборгованості боржника [PERSON] перед ТАВ «Кредитні ініціативи», яка стягнута з неї на підставі оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В. А. від 26.10.2016 року, зареєстрованого у реєстрі за № 19102, не доведена, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Водночас позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed