Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позиція сторін по суті позовних вимог. Представник позивача - адвокат Василевська Анжела Анатоліївна звернулась з даним позовом до суду в інтересах [PERSON] та просить стягнути з Відділу освіти Переяславської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного допущення до роботи, яку позивач оцінює в 82 210 гривень 31 копійок. Стягнути з Відділу освіти Переяславської міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 244864,00 гривень. Покласти на відповідача судові витрати. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 05 грудня 2019 року по даний час, працює у Переяславській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 на посаді вчителя німецької мови. 08.11.2021 позивач була відсторонена від роботи на підставі наказу №103-О, як працівник який відмовився (ухиляється) від вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. 17.03.2022 [PERSON] було допущено до роботи на підставі наказу №16-К. Наказ, який став підставою відсторонення позивача від роботи в подальшому скасовано в судовому порядку. Період з 08.11.2021 по 18.03.2022 [PERSON] вважає вимушеним прогулом, і з питань виплати середнього заробітку за цей період вона звернулась до відповідача, однак їй було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду. Позивач обґрунтовує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи із розрахунку, де за основу взято дохід позивача за останні 2 місяці роботи та розраховано середня заробітна плата за 1 день прогулу в розмірі 903,41 гривень. Вимушений прогул становив 91 робочий день і виплата за вимушений прогул, заявлена [PERSON] до сплати у сумі 82210 гривень 31 копійок (91 Х 903,41). Крі цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, яка проявилась у порушенні сну, відчутті стресу та втоми від емоційного стресу, який [PERSON] пов`язує із відстороненням її від роботи, вимушеним прогулом і невиплаченими їй коштами. Позивачем було проведено експертне дослідження із залученням фахівця з метою визначити розмір моральної шкоди. Розмір моральної шкоди у сумі 244 864 гривень 00 коп. позивач доводить висновком експерта №2023/08/11 за результатами проведення комплексного судово - експертного дослідження моральної шкоди потерпілого, позивача, складеним 11.08.2023 фахівцем у галузі психології, права та математики - Карачевцевим Я.М . Судові витрати, які [PERSON] просить стягнути з відповідача складаються з судового збору в розмірі 3672 гривень 96 копійок, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень та витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 5000 гривень. Відповідач подав до суду відзив на позов у якому заперечив проти задоволення вимог [PERSON] ґрунтуються на тому, що даний спір був предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції і постановою Київського апеляційного суду від 19.04.2023 вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №103-О від 08.11.2021 про відсторонення позивача від роботи, стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір, в решті вимог - відмовлено. Відтак, відповідач вважає що матеріальні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - безпідставні. Щодо моральної шкоди, відповідач вважає її факт та розмір недоведеним. Вказує на недопустимість висновку експерта Караченцева Я.М., яким встановлено розмір моральної шкоди, оскільки Караченкцев Я.М. не має свідоцтва і кваліфікації судового експерта, не попереджений про відповідальність за складення завідомо неправдивого висновку. В судовому засіданні представник позивача підтримали позов, просила його задовольнити. Відповідач заперечила проти позовних вимог, вказавши зокрема на неспівмірно завищений розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди. Рух справи в суді. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, справи, що виникають з трудових відносин, розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 07.09.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. 21.09.2023 року начальником відділу освіти Переяславської міської ради було направлено на адресу канцелярії суду клопотання про розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою від 22.09.2023 судом у відповідності до ч.4 ст.277 ЦПК України, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 04.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено наступне. З 05 грудня 2019 року [PERSON] працює у Переяславській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2, на посаді вчителя німецької мови, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] виданої 23.08.1994. На підставі наказу №103-О від 08.11.2021 виданого Переяславською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] , учителя німецької мови, відсторонено від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю, без збереження заробітної плати. 17.03.2022 позивач була допущена до виконання трудових обов`язків на посаді вчителя німецької мови у зв`язку з призупиненням дії наказу МОЗ від 04.10.2021 за №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (на період воєнного часу). 29.08.2023 постановою Київського апеляційного суду наказ №103-0 від 08.11.2021 про відсторонення від роботи [PERSON] визнаний протиправним (незаконним). Враховуючи встановлену судовим рішенням обставину, а саме те що відсторонення позивача [PERSON] від роботи є незаконним, і вона має право на компенсацію втраченої частини заробітної плати, 17.05.2023 представник позивача звернувся до відділу освіти Переяславської міської ради із заявою про виплату позивачу [PERSON] заробітку за час вимушеного прогулу в період з 08.11.2022 по 18.03.2022. Відділ освіти Переяславської міської ради листом від 31.05.2023 відмовив позивачу у виплаті заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на відсутність судового рішення щодо такої виплати. Зазначена відмова стала підставою для звернення до суду. Вирішення спору. У пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Аналогічне положення міститься в абзаці 3 пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За приписами підпункту б пункту 4 розділу 3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Пунктом 8 розділу 3 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середній заробіток. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. З довідки про доходи від 08.11.2021 року № 2016, виданої відділом освіти Переяславської міської ради, встановлено, що розмір заробітної плати [PERSON] у вересні 2021 року становив 23412 грн 29 коп.(22 робочих дні); у жовтні 2021 року- 14530 грн 92 коп. (20 робочих дні). Розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи становить 903 грн 40 коп. (23412 грн 29 коп. +14530 грн 92 коп. /42 робочі дні). Як уже зазначалося, на підставі наказу №103-О від 08.11.2021 виданого Переяславською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] , учителя німецької мови, була відсторонена від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю, без збереження заробітної плати. 17.03.2022 допущена до виконання трудових обов`язків, на посаді вчителя німецької мови, у зв`язку з призупиненням дії наказу МОЗ від 04.10.2021 за №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (на період воєнного часу). До того ж, визначення у постанові Київського апеляційного суду від 29.08.2023 незаконності наказу №103-0 від 08.11.2021 про відсторонення від роботи [PERSON] має преюдиційне значення і не підлягає доказуванню в силу ч. 4 ст.82 ЦПК України. Таким чином, період відсторонення позивача від роботи слід обраховувати з 08 листопада 2021 року по 17 березня 2022 року. Кількість же робочих днів за цей період становить 101 день. Отже, середній заробіток за час відсторонення позивача від роботи складає: 903 грн 40 коп. (середньоденна заробітна плата за два місяці перед відстороненням) х 101 день (робочі дні за період з 08 листопада 2021 по 17 березня 2022 року) = 91243 грн 40 коп, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 244864 грн 00 коп., суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із вказаною статтею, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4). Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підтвердження позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивач надав висновок експерта №2023/08/11 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого, позивача, професійний висновок фахівця психолога від 11.08.2023. Відповідно до наданого суду висновку експерта №2023/08/1, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, між протиправними діями відповідача та настанням моральної шкоди є прямий причинно-наслідковий зв`язок, рекомендований розмір відшкодування моральних страждань становить 244864 грн. Верховний суд неодноразово в своїх правових висновках наголошував на тому, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи. Подібні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14. Крі цього, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц. Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд приймає до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань та висновок експерта як один із доказів у справі. У справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань, у зв`язку з невиплатою відповідачем середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування у розмірі 222864 грн 00 коп., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач такого клопотання не заявляв. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №13/11-21 про надання правової допомоги від 13 листопада 2021 року, укладений між АБ «Анжели Василевської» та [PERSON] ; квитанцію (прибутковий касовий ордер) про сплату за надання правової допомоги згідно вказаного договору у розмірі 5000 грн 00 коп. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення судової експертизи (експертного дослідження) щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 06.07.2023 та платіжним дорученням від 13.08.2023. Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн 00 коп. Витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 448 грн 50 коп., зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволені на 8, 97%. За пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивач є звільненим від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, однак за позовні вимоги, які випливають із трудових відносин, крім подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, судовий збір справляється за ставками, визначеними підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду у постанові від 21 травня 2018 року, справа № 761/34063/15-ц. Також вимога про відшкодування моральної шкоди у спорі щодо поновлення трудових прав, що визначена у грошах, стає майновою, отже, судовий збір за таку вимогу підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (ВС КЦС 523/4124/21 від 07.02.2022). Отже, відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір за вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи у розмірі 1074 грн 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд задовольнив вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 20000 гривень, що становить 8,97% від заявленої суми. Відтак, судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 329 грн. 46 коп. (3672,97 Х 8,27 / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial