Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

20.10.2021 року позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до до\~ [PERSON] про визнання фізичної особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач у справі зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Проте з 2013 року у ній відповідач не проживає, не бере жодної участі в її утриманні, знятись з реєстрації вона добровільно не бажає. Відповідач після розірвання шлюбу виїхала до РФ, де отримала громадянство. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Реєстрація відповідача в квартирі, наймачем якої є позивач, створює перешкоди в її утриманні. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Єрмак Н.В. від 17.01.2022 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2023 року справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В. У судове засідання позивач не з`явився, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім позивача зареєстрований син позивача [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] . 19.08.2013 року заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач з 2013 року у вищевказаній квартирі не проживає, речей її немає, вона не бере жодної участі у її утриманні. Вказаний факт зафіксовано в акті про непроживання особи за місцем реєстрації. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23\~ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved