Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», у якому просив суд скасувати приватне обтяження, зареєстроване 21.05.2021 в Державному реєстрі обтяження рухомого майна за реєстраційним номером № [NUMBER], на підставі договору про відступлення прав вимоги № б/н, виданий 26.08.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Груп», обтяжувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», у вигляді заборони відчуження легкового автомобіля марки УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Свої вимоги мотивує тим, що 11.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7441/2021/2431421, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на транспортний засіб марки УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що у липні 2022 року позивач мав намір продати даний транспортний засіб та звернувся до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області де позивачу стало відомо про те, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на вищезазначений транспортний засіб 21.05.2021 реєстратором Регіональної філії м. Києва та Київського області державного підприємства «Національні Інформаційні системи» було накладено заборону відчуження № [NUMBER] на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.08.2020, виданого ТОВ «Фінанс Проперті Груп». Зазначає, що боржниками зазначено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Посилається, що під час придбання даного транспортного засобу у лютому 2021 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, а тому позивач є добросовісним набувачем у даному випадку. Стверджує, що наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження транспортного засобу перешкоджає позивачу, як добросовісному власнику, у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити. 09.09.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2022 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі також було надіслано копію позовної заяви з додатками. З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 21.11.2022 (а.с. 34). 30.11.2022 представником відповідача було подано до суду пояснення у позовну заяву у яких проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення проти позовних вимог мотивував тим, що відповідачем не було надано дозволу на відчуження спірного транспортного засобу на користь позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Представник третьої особи пояснень щодо позову до суду не подав. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7441/2021/2431421, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на транспортний засіб марки УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с. 12-13). На момент продажу автомобіля та реєстрації права власності на нього було відсутнє обтяження чи будь-яке обмеження. 23.07.2023 позивач вирішив продати належний йому автомобіль, однак звернувшись до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області йому стало відомо, що на даний час на автомобіль реєстратором Регіональної філії м. Києва та Київського області державного підприємства «Національні Інформаційні системи» було накладено заборону відчуження № [NUMBER] на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.08.2020, виданого ТОВ «Фінанс Проперті Груп» (а.с. 14). Відповідно до Витягу державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23.07.2022, на автомобіль марки УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , накладено приватне обтяження; тип обтяження: застава рухомого майна; документ-підстава обтяження - договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: б/н, виданий 26.08.2020, видавник: ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати; боржники: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (а.с. 14). Позивач стверджує, що він є добросовісним набувачем автомобіля УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , оскільки на момент придбання транспортного засобу будь-яких обтяжень не було. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом п. 2 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок ведення державного реєстру), державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Пункт 4 Порядку визначає, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Так, згідно приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Обтяження поділяються на публічні та приватні, які можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Отже, обтяження спірного транспортного засобу, зареєстроване 21.05.2021 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, є забезпечувальним. В свою чергу, як зазначено у ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому, згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Разом з тим, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо інше не встановлено договором або законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду нерухомого майна. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна, посилається на те, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу. Тобто, в розумінні положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, оскільки на час його придбання було відсутнє діюче обтяження (застава рухомого майна) транспортного засобу. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Статтею 41 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. На підтвердження права власності на спірний автомобіль позивачем надано до суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки УАЗ-3163-337, 2008 рік випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10-11). Отже, враховуючи приписи Закону України «Про дорожній рух», а також положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, зі змінами та доповненнями), що регулюють процес реєстрації транспортних засобів у поєднанні з нормами Цивільного кодексу України, що регулюють питання набуття права власності, суд встановив доведення позивачем належними засобами доказування права власності на зазначений транспортний засіб. Беручи до уваги те, що відповідачем витягу з державного реєстру обтяжень щодо спірного майна станом на дату укладення договору застави не надано, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, встановив, що на час відчуження третьою особою спірного транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про заборону відчуження вказаного майна. Тобто позивач є добросовісним набувачем майна в розумінні приписів ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 388 ЦК України, а тому набув право власності на майно без обтяжень. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 320/5808/18 правовідносини у якій є подібними правовідноснам у даній справі, а тому судом враховується такий висновок під час розгляду даної справи. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що внесений 21.05.2021 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо заборони відчуження рухомого майна, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , обмежує права позивача на здійснення ним своїх правочностей з розпорядження транспортним засобом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача такі докази було подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та у судовому засіданні 16.05.2023 представником відповідача було зроблено про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, що 25.07.2022 між адвокатом Чепурною Н.В. та Артюшенком О.в. було укладено угоду про надання правничої допомоги (а.с. 20). На підтвердження розміру витрат на правову допомогу представником позивача надано Розрахунок № 1 компенсації витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги [PERSON] відповідно до якого позивачу адвокатом були надані наступні послуги: підготовка позовної заяви вартістю 3 800,00 грн.; підготовка клопотання про витребування доказів вартістю 200,00 грн. (а.с. 23). 09.08.2022 [PERSON] було сплачено адвокату на виконання умов договору грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 24). Суд вважає, що такий розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: approved