Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частку будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 08.09.2000\~ перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.10.2020. За період перебування у шлюбі за спільні кошти в інтересах сім`ї ними був придбаний\~\~ житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу 1/10 частки та 9/10 часток вказаного будинку були укладені з відповідачем, на нього також було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок. Питання про добровільний поділ будинку між ними не досягнуто. Тому позивач просить в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право особистої приватної власності 1/2 частку в праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за вищезазначеною адресою, залишивши у власності відповідача право особистої приватної власності 1/2 частку в праві приватної спільної часткової власності на вказаний житловий будинок. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада\~ 2021 року відкрито спрощене провадження у вищезазначеній справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28). Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Згідно штампу вхідної кореспонденції зазначена справа надійшла до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 07.06.2023, проте у матеріалах справи наявна довідка про те, що справа надійшла для розгляду з Куп`янського міськрайонного суду Харківської області відповідно до\~ акту приймання-передачі справ від 04.04.2023. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2023 року для розгляду даної справи визначено суддю Оладенко О.С. Ухвалою судді від 12 червня 2023 року прийнято справу до провадження та\~ призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання позивач не з`явилася, повідомлена своєчасно належним чином. В матеріалах справи наявна заява від позивача про розгляд справи без їх участі, у якій позовні вимоги підтримала\~ і\~ просила їх задовольнити (а.с.44). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що з 08 вересня 2000 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Куп`янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис №127 (а.с.9). 08 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.10). На підставі договорів купівлі-продажу частки в праві власності на житловий будинок від 22 вересня 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Колосовською С.О., зареєстрованих в реєстрі за №2-2833, №2-2831, [PERSON] , як покупець, придбав 1/10 (одну десяту) частку та 9/10 часток в праві власності на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] \~ (а.с.13,15). Право приватної спільної часткової власності на вказані частки зазначеного будинку зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2021 (а.с.14,16,20). Суд вважає, що на підставі усіх перелічених вище документів відповідає [PERSON] є власником цілого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (1/10 частка + 9/10 часток). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об`єкти нерухомості. Згідно зі статтями 63 та 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК України). Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Відповідачем презумпції спільності права власності на майно, набуте в період шлюбу не спростовано. Враховуючи, що житловий будинок, який є об`єктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку та за відповідачем права власності на 1/2 частину спірного будинку, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши будинок у їх спільній частковій власності. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2000,82 грн. (а.с.1), які позивач поніс при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved