Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Заявниця звернулася в суд із заявою про встановлення факту, в якій просить встановити факт належності їй, заявниці, Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 409 07 062а для ведення садівництва, який зареєстрований в Книзі записів деражвних актів на право приватної власності за 3-4-2 № 1120 та виданий 26 серпня 1999 року. Заяву обгрунтовує тим, що вона, заявниця, з 1962р. зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно ухвали Львівської міської ради №202 від 29.04.1999р. та додатку до ухвали їй, заявниці, надана земельна ділянка площею 0,0578 га, яка розташована на території Львівської міської ради, садівничий кооператив "Енергетик - сад". Однак, в державному акті є помилка в написанні прізвища заявниці, а саме замість " [PERSON] " зазначено " [PERSON] ". З витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що власником земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер ЛВ № 40907062а, виданого 26.08.1999р. є вона, заявниця, [PERSON] . Зазначає, що дана помилка утруднює встановлення належності їй правовстановлюючого документу на землю. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2023 року відкрито провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявник та заінтересована особа не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце судового засідання, подали заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно паспорту № [NUMBER] , такий належить гр. [PERSON] , [INFO] , запис № 19460329-01104. Згідно з відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади № 015730-Ф від 01 травня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ухвали №202 Львівської міської ради від 29.04.1999р. та додатку до ухвали міської ради від 29.04.99р. №202 (архівний витяг від 30.05.2023р. № 110003-вих-65123) [PERSON] надана в приватну власність земельна ділянка загальною площею 578 кв.м. в садівничому кооперативі "Енергетик - сад". Відповідно до державного акту, виданого 26 серпня 1999 року, на право приватної власності на землю серії ЛВ № 409 07 062а, [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , на підставі ухвали Львівської міської ради від 29.04.1999р. №202, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0578 на території садівничого кооперативу "Енергетик - сад". Даними документами підверджується факт наявності права приватної власності у заявниці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0578 на території садівничого кооперативу "Енергетик - сад". Проте, в даних документах міститься помилка, зокрема в написанні прізвища заявниці " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] ", що в свою чергу позбавляє її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав №334765959 від 06.06.2023р. вдачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 4610137500:05:004:0576 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 40907062а, ивданого 26.08.1999р. Львівською міською радою народних депутатів є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1\~ст. 256 ЦПК України\~(стара редакція\~ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В матеріалах справи міститься лист заступника начальника Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради Е.Колос від 14.07.2023р. № 2403-вих-87017, відповідно до якого заявниці рекомендовано звернутися до суду з питанням щодо виправлення помилки в державному акті на право приватної власності на землю в частині прізвища власника. Наявними матеріалами справи підтверджується, що заявниця [PERSON] , як це зазначено в паспорті № [NUMBER] , та [PERSON] , зазначена в державному акті, виданому 26 серпня 1999 року, на право приватної власності на землю серії ЛВ № 40907062а, є однією і тією ж особою. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Встановлення даного факту має юридичне значення для [PERSON] , напряму впливає на її права, інтереси та обов"язки, зокрема володіння, користування і розпоряджання земельною ділянкою, яка належить їй на праві приватної власності. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та спростовували б доводи, викладені заявником в заяві. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved