Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

16.02.2023 року [PERSON] , [PERSON] , що проживають за адресою: [ADDRESS] звернулись до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Котлярська, 6 про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є єдиними спадкоємцями [PERSON] ,який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2020 року виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та довідкою від 13.09.2022 року № 2678/01-16 виданою державним нотаріусом Третьої львівської нотаріальної контори Львівської області М.В. Стефанишин. Після смерті [PERSON] Позивачі звернулися у третю Львівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак їм було повідомлено, що на даний час залишається діючий арешт усього майна померлого накладений відповідно до постанови про арешт майна та оголошено заборону на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 48661209, що підтверджується викопіюванням з Автоматизованої системи виконавчого провадження інформації щодо виконавчого провадження, відкритого Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). 01.12.2022 року [PERSON] , як спадкоємець померлого, звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням скасувати накладені арешти. Своєю відповіддю від 12.12.2022 року Відповідач відмовив у знятті арештів по виконавчому провадженню № 48661209 у зв`язку з відсутністю правових підстав (рішення суду)та несплати боржником виконавчого збору. Виходячи з обґрунтування позовних вимог обставини справи виникли внаслідок того, що 09.09.2015 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ Захарківим Юрієм Михайловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48661209 про стягнення із [PERSON] зазначеної кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та винесено постанову про арешт усього майна, що належить боржнику, оголошено заборону на відчуження на таке майно. 26.12.2017 року державним виконавцем винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Інших постанов, окрім зазначених вище у даному виконавчому провадженню не виносилося, про що свідчить інформація про виконавче провадження від 21.02.2022 року. 03.10.2018 року між публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» укладено договір факторингу, згідно якого Банк відступив (передав) фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» право вимоги за кредитним договором, згідно якого у [PERSON] виникла заборгованість і на підставі якої було видано виконавчий документ. Цього ж числа між Фактором та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого уже Фактор відступив право вимоги новому кредитору. Як зазначають Позивачі, усі майнові претензії із новим кредитором - [PERSON] врегульовано повністю, аПАТ«Укрсоцбанк», як сторона виконавчого провадження, також немає майнових претензій, що підтверджується виданою довідкою від 10.10.2018 року. Таким чином, [PERSON] , як солідарний боржник, виконала кредитне зобов`язання за [PERSON] . Також у позовній заяві Позивачі зазначили, що відповідні обставини щодо відсутності кредитної заборгованості попередньо встановлені заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 року у справі № 466/9111/18 та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.04.2019 року у справі № 466/1470/19. На даний час залишається діючий арешт майна відповідно до постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження на усе майно і оскільки накладений арешт на вищевказане майно порушує право Позивачів як власників вільно розпоряджатися своїм майном, вони змушені звернутись до судуз вимогою про зняття даного арешту. 16.02.2023 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Львова матеріали провадження передані для розгляду судді Федоровій О.Ф. 20.02.2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 13.03.2023року об 12 год. 30 хв. та витребувано з архіву Шевченківського районного суду м. Львова цивільні справи №466/9111/18 та №466/1470/19. 09.03.2023 року через канцелярію суду від начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Р.П. Савойника надійшли заперечення на позовну заяву про зняття арешту з майна. У запереченнях Відповідачем зазначено, що ним не визнаються позовні вимоги, вважає їх необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що на даний час Позивачем не сплачено суми боргу згідно вищезазначеного виконавчого документа, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. 18.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова на 18.09.2023 року об 10 год. 55 хв. У судовове засідання учасники справи не з?явились, про дату, час місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. На адресу суду представник позивачів - адвокат Лепех Мирослав Миколайович подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/14200/15-ц на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 100/15 від 04.03.2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення кредитної заборгованості у сумі 549 339, 69 грн. на користь Банку. 09.09.2015 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ Захарківим Юрієм Михайловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48661209 про стягнення із [PERSON] зазначеної кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та винесено постанову про арешт усього майна, що належить боржнику, оголошено заборону на відчуження на таке майно. 26.12.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Також судом встановлено, що інших постанов, окрім зазначених вище у даному виконавчому провадженню не виносилося, що підтверджується інформацію про виконавче провадження, яка зазначена у викопіюванні з Автоматизованої системи виконавчого провадженнявід 21.02.2022 року. 03.10.2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» укладено договір факторингу, згідно якого Банк відступив (передав) фактору ТзОВ «ФК «УКРФІНРЕСУРС» право вимоги за кредитним договором, згідно якого у [PERSON] виникла заборгованість і на підставі якої було видано виконавчий документ. Цього ж числа між Фактором та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого уже Фактор відступив право вимоги новому кредитору. Судом встановлено, що усі майнові претензії із новим кредитором - [PERSON] врегульовано повністю,ПАТ «Укрсоцбанк» як у сторони виконавчого провадження також усі майнові питання врегульовано, що підтверджується виданою довідкоюПАТ «Укрсоцбанк» від 10.10.2018 року. Суд зазначає, що обставини відсутності кредитної заборгованості також підтверджуються заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2018 року у справі № 466/9111/18 та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.04.2019 року у справі № 466/1470/19. Разом з тим, судом встановлено, що Позивачі - [PERSON] є єдиними спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2020 року видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Дані обставини також додатково підтверджуються довідкою від 13.09.2022 року № 2678/01-16 виданою державним нотаріусом Третьої львівської нотаріальної контори Львівської області М.В. Стефанишин. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11, у даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно боржника, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «ДевелопментЛтд. Та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач, як власник майна, відповідачем порушені. Питання зняття арешту з майна врегульовано статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. 3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування ч.5 цієї статті. Також суд звертає увагу на непослідовність дій Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що суперечать його попереднім рішенням та позиціям, оскільки у відповіді від 12.12.2022 року, наданій Позивачці - [PERSON] , вказаним органом державної виконавчої службижодним чином не зазначено обставин, на які пізніше зазначаються ним у запереченнях на позовну заяву, а саме посиланняна несплату Позивачем виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що і стало реальною причиною відмови у знятті арешту з усього майна Позивачів. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованості перед кредиторам у Позивачів немає, а також те, що виконавче провадження завершено, про що свідчить витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження, а постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у даному виконавчому провадженню не виносилося, доказів, які б заперечували вищенаведене представником Відповідача суду не надано, тому суд приходить до висновку, що продовження дії арешту на майно Позивачів порушує їхні права щодо володіння, користування та розпоряджання майном, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~положень\~ст.263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved