Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 17.03.2001 року, він зареєстрував шлюб із відповідачем у виконкомі Старокутської сільської ради, Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач ствердив, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не зійшлися характерами, постійно конфліктують без всяких на те причин. Під час спільного сімейного проживання [PERSON] намагався себе переконати, що з часом все у подружжя налагодиться, взаєморозуміння та повага запанують у їхньому домі, однак нічого не змінилось. Шлюбні відносини фактично припинено з 2022 року, все це переконливо свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження сім`ї стали неможливими, адже сім`ї, як такої не існує, шлюб носить формальний характер. Спору про поділ майна на даний час немає. Термін на примирення позивач просив не надавати. У зв`язку із наведеним позивач просив розірвати шлюб зареєстрований 17.03.2001 року у виконкомі Старокутської сільської ради, Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Неповнолітніх дітей залишити на проживання із відповідачем, матір`ю, [PERSON] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив проводити розгляд без його участі (а.с.2). Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій позов визнала (а.с.18). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 31.08.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 11.10.2023 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2001 року, сторони зареєстрували шлюб 17 березня 2001 року у виконавчому комітеті Старокутської сільської ради, Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 (а.с.3,8). Відповідно до копії паспорта [PERSON] , у графі «сімейний стан» зазначено, що зареєстровано шлюб з [PERSON] , 1982 року народження, актовий запис №3 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 25.08.2023 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6.) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії посвідчення, [PERSON] є інвалідом 1 групи (а.с.9). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердив у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] позов визнала, повністю. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, згоду відповідача щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги про залишення на проживання дитини. В позовній заяві, позивач просив залишити їхню спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] на проживання та виховання з матір`ю-відповідачем [PERSON] . Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки [PERSON] [INFO] , на даний час досяг 15-річного віку, позов в цій частині позов не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про залишення на проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка досягла 10-річного віку, то суд звертає увагу, що відповідач позов визнала, а відтак між сторонами досягнуто згоди щодо того, з ким проживатимуть діти. Суд зауважує, що за відсутності спору між батьками щодо місця проживання дітей та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України. В даному ж випадку, виходячи з заяви [PERSON] про визнання позову, в частині розірвання шлюбу, та залишення на проживання спільних неповнолітніх дітей, між сторонами відсутній спір, а отже батьки (сторони) дійшли згоди, щодо того з ким проживатимуть неповнолітні. Щодо розподілу судових витрат.

Outcome: partial