Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. [PERSON] , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 107 від 16.02.2022 року набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4542 га., кадастровий номер 6820655100:05:005:0106. Вказана земельна ділянка знаходиться на території смт. Віньківці Віньковецького району (на даний час Хмельницького району) Хмельницької області. Прокурор у позові посилається на те, що перебування у приватній власності відповідача зазначеної земельної ділянки суперечить вимогам ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з тим, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст.145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач порушив визначену законодавством процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжив заходів для її відчуження, в зв`язку з чим на теперішній час є власником спірної земельної ділянки на території України. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельної ділянки у власність держави та її подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Прокурор просить:конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку [PERSON] із кадастровим номером 6820655100:05:005:0106 площею 2,4542 га, яка знаходиться на території смт. Віньківці Віньковецького району (на даний час Хмельницького району) Хмельницької області;стягнути з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури 2684 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення цього позову та за заяву про його забезпечення 1342 грн. Ухвалою від 28.08.2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що належить [PERSON] , та заборонено вчиняти певні дії стосовно земельної ділянки. Ухвалою від 01.09.2023 року у справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні прокурор Лісовий О.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та надав письмову заяву про це. Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрогрес В» у підготовче судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 25.09.2023 року від ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник Варибок Т. просила позов задовольнити. Вказала, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, однак, в порушення ст. 81 ЗК України, він не відчужив вказану ділянку протягом року. Головне управління підтримує позовні вимоги прокурора щодо порушення відповідачем ст. ст.13, 14, 41 Конституції України та ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України. Суд, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України приймає визнання позову відповідачем та вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~щона підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 107, виданого 16.02.2022 року, громадянин російської федерації [PERSON] після смерті [PERSON] набув в порядку спадкування право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського товариства площею 2,4542 га із кадастровим номером 6820655100:05:005:0106. Земельна ділянка розташована в смт. Віньківці Віньковецького району Хмельницької області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 343905498 від 23.08.2023 року власником земельної ділянки з кадастровим номером 6820655100:05:005:0106 площею 2,4542 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в смт. Віньківці Віньковецького району Хмельницької області, є [PERSON] , дата державної реєстрації 16.02.2022 року, підстава свідоцтво про право на спадщину № 107 від 16.02.2022 року видане приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу. Згідно додатку\~59\~до Постанови\~КМУ №\~1051\~від 17.10.2012\~ року\~«Про затвердження\~Порядку ведення\~Державного земельного\~кадастру» Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила їх застосування: за цільовим призначенням до категорії земель сільськогосподарського призначення відноситься землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ 01.01). Отже, на час успадкування зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 6820655100:05:005:0106 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського\~виробництва та державної реєстрації права власності на неї, відповідач [PERSON] був громадянином російської федерації, про що вказано у свідоцтві про право на спадщину та в розділі даних про власника у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 38 закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходяться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частинами 3 та 4 ст. 81 ЗК України визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 140 ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до частини1 та 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Згідно із\~частиною 1\~«Положення про\~Державну службу\~України з\~питань геодезії,\~картографії та\~кадастру»,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та з урахуванням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України має право звернутися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. За п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Відомостей про відчуження відповідачем спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6820655100:05:005:0106 Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містить. Враховуючи, що [PERSON] , будучи громадянином російської федерації, упродовж року після прийняття спадщини і державної реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (з 16.02.2022 року по даний час) не відчужив її, суд вважає, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню відповідно до вимог ч. 6 ст. 41 Конституції України, ч. 4 ст. 81, п. «д» ч. 1 ст. 140, п. «в» ч. 1 ст. 143, ч. 2 ст. 145, ст. 148 ЗК України, п. 10 ч. 1 ст. 346, ст. 356 ЦК України. При зверненні до суду з позовом прокурором сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. за подання позовної заяви (2220 грн. відповідно до платіжної інструкції № 1098 від 22.08.2023 року та 464 грн. відповідно до платіжної інструкції № 1099 від 22.08.2023 року) та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1342 грн. (відповідно до платіжної інструкції № 1800 від 22.08.2023 року), а всього сплачено судовий збір на загальну суму 4026 грн. Враховуючи, що у підготовчому судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі, то суд приходить до висновку, що Хмельницькій обласній\~прокуратурі відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову та заяви про забезпечення позову на загальну суму 4026 грн., тобто кошти у розмірі 2013 грн. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Віньковецького районного суду від 28.08.2023 року у даній справі, суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 7, 8\~ст. 158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень\~ст. 158 ЦПК України. На підставі ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 346, 356 ЦК України, ст. 19, 22, 81, 125, 140, 143, 145, 148 ЗК України,

Outcome: approved