Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву №б/н від 28.04.2011. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту і процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором не виконала та не повернула витрачену нею частину кредитного ліміту. Станом на 09.05.2023 відповідач має заборгованість у загальній сумі 68535,31 грн., з яких 19861,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 48673,89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 16.06.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача адвокат Аветисян Р.М. надав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що договір №б/н від 28.04.2011, укладений між сторонами є нікчемним. Відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитом. У позові не зазначено, за якою кредитною карткою, коли та у якому розмірі відповідач отримала кредит. Позивач не дотримався умов ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомив відповідачку про умови кредитування. Він ставить під сумнів відповідність поданої заяви №б/н від 28.04.2011 від імені відповідача. 21.08.2023 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Аветисяна Р.М. про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Представник позивача Меркулова В.В. надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що сторони вчинили всі необхідні дії, які вказують на укладання двостороннього кредитного договору, складовими якого є заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими відповідач ознайомилась, що підтвердила підписом. Відповідно до укладеного договору відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] . Грошові кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. З витягу з Тарифів вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,3% (27,6% на рік). Тобто між сторонами було досягнуто усі істотні умови договору. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по банківському рахунку відповідача та є належним доказом по справі. Розрахунок заборгованості проводиться по всім кредитним карткам відповідача. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 28.04.2011 [PERSON] склала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку При цьому в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 28.04.2011, підписаної відповідачем, дійсно зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначена заява була підписана відповідачем та представником банку. 19.04.2013 відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 18000 грн., який в подальшому неодноразово змінювався та 20.05.2013 був збільшений до 25000 грн., а 01.11.2019 - зменшений до 0 грн. В період з 26.12.2007 по 11.01.2017 відповідачу [PERSON] видавались кредитні картки, остання 11.01.2017 - кредитна картка № [NUMBER] Універсальна Gold з терміном дії 09/18. Згідно з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, станом на 09.05.2023 відповідач [PERSON] має заборгованість у загальній сумі 68535,31 грн., з яких 19861,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 48673,89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з випискою за договором за період з 11.01.2008 по 15.09.2021 відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівкових коштів та оплати покупок, поповнення карткового рахунку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28.04.2011 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В анкеті-заяві, яку підписала відповідач, процентна ставка не зазначена, а також не вказаний розмір кредитного ліміту та взагалі не вказано, що відповідач бажає отримати кредитну картку. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи, а також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт на момент отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів в період з 26.12.2007 по 11.05.2023 взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Також матеріали справи не місять відомостей про те, на якій підставі банк надавав відповідачу кредитні кошти в період з 26.12.2007 по 28.04.2011, а до позову додано лише копію анкети - заяви від 28.04.2011. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть будь-коли змінюватися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність підпису відповідача на цих Умовах та правилах, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником та якщо позичальник не стверджує, про беззастережне визнання факту ознайомлення із цими Умовами та Правилами. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки розмір відсоткової ставки та період її нарахування не був погоджений сторонами під час укладання договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони саме в Умовах та Правилах надання банківських послуг обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. За таких обставин суд доходить висновку про те, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів не є частиною укладеного між сторонами договору. Відповідно, сторони не досягли в належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, розміру самого кредиту, неустойки за невиконання договірних зобов`язань, комісій за банківські послуги тощо. Таким чином, позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають. Стосовно вимог про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 вказано, що так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З виписки по рахунку відповідача, а також з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач за спірний період фактично отримала кредитних коштів в загальній сумі 19861,42 грн. Таким чином, сума заборгованості за неповернутими коштами становить 19861,42 грн., а тому позивач вправі вимагати у відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що вимога представника відповідача про витребування оригіналу анкети-заяви від 28.04.2011 задоволенню не підлягає, оскільки цей документ не встановлює жодних кредитних умов, а тому його зміст жодним чином не впливає на встановлені судом обставини під час розгляду справи. Представником відповідача було заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Проте, виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо повернення кредиту, оскільки сторони не встановили кінцевого строку повернення кредитних коштів, а тому позивач не пропустив строку для звернення до суду з цією вимогою. До вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом строків позовної давності не застосовуються, оскільки їх нарахування є необґрунтованим. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно не виконала свої зобов`язання, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 19861,42 грн., яка складається з заборгованості по кредиту, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, розраховані пропорційно розміру задоволених позовних вимог (28,99%), що становить 778,09 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: partial