Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У липні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Уніка Життя» про визнання кредитного договору недійсним, відповідно до якого позивач просила суд: Визнати недійсними Угоду С-610-005366-18-980 про відкриття Кредитної лінії їж обслуговування Кредитної карти від 09.11.2018 р. та Угоду страхування; сягнути з відповідача сплачені позивачем грошових коштів на виконання Уіщу С-610-005366-18-980 від 09.11.2018 р. у розмірі 182 032,00 грн. Позивач вказує, що 09 листопада 2018 року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» укладено Угода С-610-005366-18-980 (далі за текстом - Угода) про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти на банківський продукт «Card Blanche Blue ID INS OnLine, відповідно до якої відповідач надає позивачу кредит (пункт 3 Угоди) шляхом відкриття кредитної лінії з кредитним лімітом 86 900,00 гривень під 24% річних (пункт 3.3.Угоди). Позовна заява обґрунтована тим, що позивач вважає що Угода укладена з порушеннями чинного законодавства України та містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, що направлені на погіршення становища позивача, як споживача, що, у свою чергу, є підставою для визнання такої Угоди недійсною. Угода С-610-005366-18-980 від 09.11.2018 року не підписана відповідачем та не засвідчена печаткою, що є порушенням письмової форми, яка є обов`язковою для укладення таких Угод. Бланк Угоди роздрукований відповідачем із сканованим підписом та печаткою ПАТ «Ідея Банк», яке не існує з жовтня 2018 року згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладення Угоди 09.11.2018 року - 16.10.2018 року здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів (зміна найменування повного та скороченого реєстраційна дія за номером 14151050034026179) ПАТ«ІДЕЯ БАНК» перейменовано на АТ «ІДЕЯ БАНК»-повна назва, АТ «ІДЕЯ БАНК»-скорочена. Таким чином Угода відповідача має бути засвідчена печаткою АТ «ІДЕЯ БАНК». Також, позивачем в обгрунтування позову вказано, що підписантом в Угоді вказаний уповноважений представник Куницький Р.В., без посилання на документ на підставі якого він діє, що позбавляє позивача можливості встановити обсяг повноважень представника відповідача. Згідно даних Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.11.2018 року (дата підписання Угоди) особою, що може вчиняти ді від імені АТ «ІДЕЯ БАНК», у тому числі підписувати договори є керівник [PERSON] , який призначений на посаду з 11.11.2014 року та не звільнений на дату укладення Угоди. Також Угода має твердження «Ця Угода складена у двох оригінальних примірника, кожен з яких має однакову юридичну силу» (п. 12), але це не правдиве твердження, оригінал примірнику Угоди позивачу не надавався, позивач розписувався на сканованому бланку. Тому позивач вважає, що Угода є нікчемною та такою що, не підписана зі сторони відповідача як того вимагає ЦК України та Закон України «Про споживче кредитування» та не тягне за собою будь- яких юридичних фактів, а позивача ввели в оману, надавши цей документ на підпис, а другий підпис позивач поставив під твердженням «Оригінал договору отримала у день його укладення», так и не отримавши оригінал Угоди з мокрою печаткою та підписом. Позивач не розуміючи, що Угода укладена з порушеннями виконує свої обов`язки належним чином сплатив на користь відповідача 268 937,00 грн. У позовій заяві вказано, що одночасно із укладенням Угоди з відповідачем укладалась угода страхування - це сканований бланк наданий відповідачем згідно якого позивача визначено як «заявника», «страховик» - ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» при цьому на зазначеному документі відсутня печатка та підпис ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», замість неї є скан печатки та підпису ПАТ «Ідея Банк», що є не додержанням письмової форми договору страхування та підставою для визнання його недійсним. позивачу не було запропоновано страхових компаній на вибір, як цього вимагає законодавство, а також не було роз`яснено, що у випадку отримання споживчого кредиту страхування не є обов`язковим, а було нав`язано страхову компанію з якою співпрацює відповідач про що свідчить заздалегідь сканована бланк Угоди з печаткою відповідача та пункт 5.2. Угоди згідно якої відповідач має право на договірне списання з рахунку позивача, грошових коштів на користь ПрАТ СК «УНІКА Життя» в тому числі, за рахунок кредитних коштів, тобто навмисно збільшуючи борг позивача з метою отримання більшої вигоди. Позивачем на виконання угоди страхування внесені страхові платежі на загальну суму 19 561,38 гривень. В обгрунутвання позову позивачем також зазначно, що Тарифами відповідача встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4% від залишку заборгованості, яка є незаконною, аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №144-44цс21). В жодному із пунктів Угоди не має посилання на розмір, терміни, черговість, періодичність сплати позивачем комісії з обслуговування кредитної заборгованості. Послуга з обслуговування кредитної заборгованості згідно Тарифів не має чіткого опису, склад послуги - є не зрозумілим, а також відсутній обґрунтований розрахунок вартості даної послуги. Як вбачається із виписки відповідач велику частину коштів зараховує в рахунок комісії та страхування практично не зменшуючи тіло (кредитний ліміт) позивача, відповідач навмисно не зменшує тіло кредитної лінії для подальшої можливості нарахування більших сум відсотків, що є на думку позивачки не справедливим та не законним. Тарифи де згадується комісія з обслуговування кредиту надруковані для споживача шрифтом меншого розміру ніж основний текст, що суперечить законодавству. Умови Угоди про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати відповідачу будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Позивач не користується кредитною картою з 10 травня 2020 року, але станом на дату цього позову заборгованість позивача ще становить 7 693,11 грн. Позивач вважає, що даний правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а також те, що відповідач не надав позивачу повної інформацію про сукупну вартість кредиту та реальну. Позивачем вказано, що наслідками не дійсності правочину встановлено, що кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все що отримала. Позивач отримав від відповідача грошові кошти 86 900,00 грн., загалом позивач сплатив 268 937,00 гривень у тому числі за страхування. Позивач вважає, що повернув все отримане в натурі за Угодою та просить суд визнати Угоди не дійсними та стягнути з відповідача 182 037,00 гривень (268 937,00- 86 900,00) на користь позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.09.2023 року до суду надійшов відзив відповідача АТ «Ідея Банк» у якому він просив відовити у задоволенні позовних вимог в поному обсязі. У відзиві відповідачем вказано, що 09.11.2018 року між банком та позивачем укладено угоду № С-610-005366-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки у відповідності до умов якої Позивачу установлено на момент укладання угоди ліміт кредитної лінії в розмірі 86900,00 грн., а максимальний ліміт встановлено в 200 000,00 грн. Зі сторони ПАТ «Ідея Банк» договір був підписаний Куніцьким Романом Васильовичем , на підставі довіреності № 872/18 від 16.10.2018 року. Відповідачем у відзиві вказано, що позивач, зобов`язана сплачувати згідно Тарифів 4% (обслуговування кредитної заборгованості) у випадку наявності залишку заборгованості станом на розрахункову дату, а не за послуги зазначені у висновках Верховного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Відповідно сплата вказаних 4%, та їх наявності, залежить виключно від дій позивача, та стану заборгованості за кредитним договором. Тому враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для визнання недійсним умов положень кредитного договору в частині сплати 4% від залишку заборгованості станом на розрахункову дату. Відповідач зазначає, що позивачу було відомо щодо всіх умов договору, що підтверджується також і паспортом споживчого кредиту. Щодо договору страхування відповідачем зазначено, що твердження позивача про те, що Банк таким чином наживається, не відповідає дійсності, адже, якщо б позивачка платила згідно до умов договору, Банк не стягував би страхові платежі. Таким чином, відповідач вважає, що підстави для визнання угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-610-005366-18-980 від 09.11.2018 року відсутні, так само як і відсутні підстави стягнення з АТ «Ідея Банк» коштів у розмірі 182032,00 грн. 13.10.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсзя та просида їх задовольнити. У судове засідання відповідач явку свого представника не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належни чином, у відзив просили розгляд справи проводити у відсутність відповідача. Третя особа явку свого представника в судове засдання не забезпечила, про місце, дату та часу судового засіданні повідомлялась належним чином, прични неяки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Судом становлено, що 09 листопада 2018 року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» укладено Угода С-610-005366-18-980 (далі за текстом - Угода) про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти на банківський продукт «Card Blanche Blue ID INS OnLine (п. 1 Угоди). Зі сторони ПАТ «Ідея Банк» договір був підписаний Куніцьким Романом Васильовичем , на підставі довіреності № 872/18 від 16.10.2018 року, копія якої долучена до відзиву. Відповідно до п. 2 Угоди банк відкрив клієнку поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахнку (п.3 Угоди). Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 86 900,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку для встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень (п. 3.2. Угоди). Згідно п. 3.3. угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних. Відповідно до п. 3.4. угоди розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з Тарифами банку. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання. Згідно п. 4 Угоди поврення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором , в т.ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно Умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщенні на сайті Банку за адресою: www. ideabank.ua. Підписанням Угоди Клієнт підт верджує, що ознайомлений з паспортом споживчого креду, реальною річною процентною ставкою та з загальної варістю кредитної лінії, які зазначені в п. 5.11 цієї Угоди. Відповідно до п.5.1. укладаючи цю угоди про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що клієнт ознаймений з умовами Договору, що затвередений розпорядженням Банку із усіма змінами да доповненнями, які оприлюдненні на інтернет сторінці банку за електронною адресою: www. ideabank.ua та які йому роз`ясненні Пунктом 5.3. угоди передбачено, що клієнт заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди йому вручено банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань. Всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди (п. 9 угоди). При цьому, позивач ознайомлена з Тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб-нових клієнтів банку, що підтверджується її підписом. Крім того, позивачу було відомо щодо всіх умов договору, що підтверджується також і паспортом споживчого кредиту, який підписано [PERSON] 09.11.2018, яка своїм підписом підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування, а також підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. Сторонами не заперечувалось, що 09 листопада 2018 року [PERSON] підписала з АТ «Ідея Банк» заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя №С-610-005366-18-980 від 09.11.2018, в якій АТ «Ідея Банк» є вигодо набувачем. Відповіднно до п. 5.2. Угоди підписанням цієї Угоди клієнт доручає Банку, а Банк зобов`язується здійснювати договірне списання гшроошових коштів з рауків Клієнта на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк», в порядку та на умовах передбачених договором страхування №С-610-005366-18-980 від 09.11.2018. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 1.01.2017 року, було передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила № 168), було передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 1 січня 2017 року та п. 3.6. Правил № 168 було передбачено заборону кредитодавцям встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Разом з тим, на момент укладення спірного кредитного договору (від 09.11.2018 року) набрав чинності Закон України № 1734-VIII від 15.11.2016р., яким зміст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів" викладено у новій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, на момент укладення спірного кредитного договору, законодавством України не передбачено заборони кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 10.06.2017р., чинній на момент укладення спірного кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України "»ро споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Крім того, на момент укладення спірного кредитного договору (від 09.11.2018 р.) набрали чинність Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою НБУ № 49 від 8 червня 2017 року (далі - Правила № 49). У додатку 1 до Правил № 49 передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Отже, чинним на момент укладення спірного договору законодавством України передбачено право кредитодавця у договорі споживчого кредиту встановлювати оплату за обслуговування кредиту. Саме такі висновки щодо застосування положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 10.06.2017р., викладено у Постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом першої інстанції. Також, судом враховано, що позивач посилається на практику Верховного суду, якою встановлено нікчемність зовсім іншого виду комісії за осблуговування кредитної заборгованості, а саме : позивач має право один раз на місяць безоплатно отримувати в Банку інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Клієнту за законом. Так, згідно Тарифів, які відомі позивачу, підписаені нею та є додані до матеріалів позовної заяви, умовою встановлення кредитного ліміту є сплата щомісячно 4 % від залишку заборгованості станом на розрахункову дату (обслуговування кредитної заборгованості), разом з обов`язковим мінімальним платежем. У відповідності до п.3.6 днем оплати обовязкового мінімального платежу за попередній розрахуноквий період є останній операційний день платіжного періоду. За даною угодою до вересня 2019р. такі нарахування відбувались в останній робочий день місяця, а з вересня 2019р. нарахування даної комісії почали нараховуватись в дату ІРЦ (09 числа).Тобто, сплата 4% (обслуговування кредитної заборгованості) згідно Тарифів, була та є обов`язковою у випадку наявності залишку заборгованості станом на розрахункову дату. Відтак, враховуючи зазначене, позивач, зобов`язана сплачувати згідно Тарифів 4% (обслуговування кредитної заборгованості) у випадку наявності залишку заборгованості станом на розрахункову дату, а не за послуги зазначені у висновках Верховного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 . Відповідно сплата вказаних 4%, та їх наявності, залежить виключно від дій позивача, та стану заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання угоди укладеною з відповачем недійсною позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач ознайомився з угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 09.11.2018, тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку та паспортом споживчого кредиту, що підтверджується його підписом на угоді, тарифах та паспорті споживчого кредиту. Таким чином, доводи позивача про те, що банк не повідомив письмово всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, оскільки кредитор приховав від останньої повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, підписуючи кредитний договір, спростовуються вищезазначеними обставинами. Отже, позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору, з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору. Посилання позивача про те, що їй були нав`язані послуги страхування не відповідають дійсності, адже заявку на приєднання до добровільного страхування життя від 08.11.2018 позивач підписувала особисто, ПАТ «Ідея Банк» є вигодонабувачем і в жодному разі не здійснює самостійно страхової діяльності. Підписанням угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, а саме пунктом 5.2. позивач доручила банку здійснити договірне списання коштів з її рахунків на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА ЖИТТЯ». Згідно ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру. Таким чином, суд критино оціює обгрунутвання позову в частині відсутності на договорі печатки АТ «Ідея Банк», а містить печатка ПАТ «Ідея Банк», оскільки вказана Угода місить підпис уповноваженого представника АТ «Ідея Банк» та позивачки [PERSON] , а ткож нею були підписані тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку та паспорт споживчого кредиту, а тому сторонами при укладенні кредитного договору було дотримано його письмову форму. Окрім того, судом враховано, що позивачка визнає факт отримання кредитних коштів за вкащаною Угодою та здійснювала погашення заборгованості відповідно до її умов. Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed