Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 08.05.1993 вона з відповідачем зареєструвала шлюб. При спільному подружньому проживанні у них [INFO] народилась донька [PERSON] , яка на даний час є повнолітня. Спільне подружнє проживання з відповідачем у них не склалось, а тому з жовтня місяця 2018 року вони разом однією сім`єю не проживають. Причиною розпаду їхньої сім`ї, є те, що відповідач має неврівноважений характер, постійно влаштовував сварки, при яких ображав її, обзивав нецензурними словами, негативно впливав на її моральний стан та психіку, не забезпечував сім`ю матеріально, натомість вона одна протягом тривалого часу утримувала себе та доньку. Зловживає спиртними напоями, має залежність до азартних ігор. Має постійні борги. Всі дані обставини в сукупності призвели до того, що разом проживати вони не можуть, подружні стосунки між ними фактично припинені, їх відновлення є недоцільним, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись з даним позовом до суду та розірвати їх шлюб. Ухвалою суду 14.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Представником відповідача [PERSON] 12.09.2023 подано відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та просять в задоволенні позову про розірвання шлюбу відмовити в повному обсязі. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримала та просить розірвати шлюб з відповідачем. Представник відповідача адвокат Шквира С.В. в судовому засідання заперечувала проти розірвання шлюбу. Підтримала поданий відзив. Відповідач [PERSON] надав до суду клопотання відповідно до якого, позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував, просив надати строк для примирення терміном на 6 місяців, оскільки він хоче відновити подружні стосунки. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача відмовити, а позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.111СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з цим, пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від21.12.2007року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Як зазначено позивачем, вона з відповідачем не проживають як сім`я з жовтня 2018 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Зазначений правовий висновок висловлений в Постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц. Наявність наміру для примирення лише в одного з подружжя без згоди на це іншої сторони не є правовою підставою для надання строку для примирення. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що позивач категорично заперечувала щодо надання строку на примирення, суд доходить висновку про відсутність підстав для надання подружжю строку для примирення, а тому у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено,\~що 08.05.1993 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Текучанською сільською радою Уманського району Черкаської області, актовий запис № 5. На час розгляду справи малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають. Положеннями ч. 1 ст. 21\~СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Відповідно до ч. 2 ст.112СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сімейні стосунки між сторонами припиненні з жовтня 2018 року. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюб. Згідно із ч. 3 ст.115СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. Відповідно до ст. 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові\~витрати\~підлягають\~розподілу в порядку\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved