Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Харківська міська рада (далі - ХМР) у листопаді 2017 року звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому було змінено, в обґрунтування якого зазначила, що право власності на нежитлову будівлю літ. «М-1», загальною площею 170,7 м.кв. по [ADDRESS] з 26.03.2012 року по 24.10.2016 року зареєстровано на праві приватної власності по частини за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2012 року за № 585. Право власності на вищезазначену нежитлову будівлю літ. «М-1» зареєстровано з 24.10.2016 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2016 року за № 1381. [PERSON] з 02.03.2012 року по 23.10.2016 року використовував частки земельної ділянки, площею 0,0489 га (площею 0,02445 га) по [ADDRESS] без виникнення у нього права власності/користування та без державної реєстрації цих прав. Належним періодом користування [PERSON] земельною ділянкою по [ADDRESS] є період з 01.10.2014 року по 23.10.2016 року. [PERSON] не зареєстрований платником земельного податку з фізичних осіб та орендної на вищезазначену земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно до розрахунків, [PERSON] за період з 01.10.2014 року по 23.10.2016 року, за користування частини земельної ділянки по [ADDRESS] , має заборгованість за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року у сумі 1194 грн. 96 коп.; за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року у сумі 5970 грн. 00 коп.; за період з 01.01.2016 року по 23.10.2016 року у сумі 6945 грн. 22 коп. Загальна сума безпідставно збережених [PERSON] коштів за користування частини земельної ділянки по [ADDRESS] за період з 01.10.2014 року по 23.10.2016 року складає 14110 грн. 18 коп. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути вищезазначену суму заборгованості та сплачений судовий збір. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 19.11.2021 на підставі розпорядження № 02?13/141 «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні судді Єжова В.А.» справа надійшла в провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 року вище зазначену цивільну справу було прийнято до розгляду та визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду за № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Вказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа передана для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 02.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.09.2017 року за № 98124101 право власності на нежитлову будівлю літ. «М-1» загальною площею 170,7 м.кв. по [ADDRESS] з 26.03.2012 року по 24.10.2016 року зареєстровано на праві приватної власності по частини за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2012 року за № 585. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 06.12.2016 року за № 19-20.08-3-5268/20-16 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 12.12.2016 року за № 8521/0/225-16 речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Згідно з інформацією Східної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 28.11.2016 року за № 5708/8/20-38-13-04-22 вбачається, що [PERSON] не зареєстрований платником земельного податку з фізичних осіб та орендної на земельну ділянку по [ADDRESS] . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ХМР укладався із [PERSON] договір оренди землі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунків наданих до суду разом із позовною заявою, та, враховуючи період користування відповідачем частини земельної ділянки а також, уточненого розрахунку ХМР, загальний розмір безпідставно збережених коштів [PERSON] за період з 01.10.2014 року по 23.10.2016 року становить 14110 грн. 18 коп. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному ст. 1212 ЦК України. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Згідно із п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до абз. 2 п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області. Рішенням ХМР від 03.07.2013 року за № 1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року, у тому числі базову вартість одного квадратного метра землі м. Харкова у розмірі 291 грн. 18 коп., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 року та підлягає у подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України. Звертаючись до суду із вказаним позовом, ХМР, змінивши позовні вимоги, вказувала, що з 01.10.2014 року по 23.10.2016 року [PERSON] використовував частину вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення належного йому нерухомого майна. Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. З огляду на викладене, відповідач як користувач частини земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20). Визначаючи розмір недоотриманого доходу від користування земельною ділянкою, суд, ураховуючи рішення ХМР від 03.07.2013 року за № 1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року», Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року за № 489 та рішення ХМР від 22.02.2017 року за № 542/7 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», вважає, що наведений позивачем розрахунок неотриманого доходу підтверджується належними доказами та належним чином обґрунтований. Разом із цим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем, наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу. Крім того, суд звертає увагу, що земельна ділянка не має меж, встановлених у передбаченому законом порядку, а також спірній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, разом з тим, вказане не спростовує доводів позивача про фактичне користування відповідачем частини земельної ділянки у зазначених межах, відповідно до акту її обстеження, та не звільняє відповідача від обов`язку слати земельного податку щодо вказаної земельної ділянки. Таким чином, встановивши, що [PERSON] з 01.10.2014 року по 23.10.2016 оку використовував частину земельної ділянки площею 0,0489 га (площею 0,02445 га) по [ADDRESS] без виникнення у нього права власності або користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] обов`язку повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені позивачем в розмірі 640 грн. 00 коп., документально підтверджуються (а.с. 6) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved