Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. В період з 03.02.2017 р. по 25.01.2023 р. позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством Антонов, в якому працював провідним інженером відділу організації та наземного забезпечення польотів. Позивач також виконував службові обов!язки бортового оператора/керівника авіаперевезень в складі Авіаційного транспортного підрозділу на льотно-випробувальній базі відповідача в аеропорту "Антонов-2", смт. Гостомель. У період з 24.02.2022 р. по 10.03.2022 р. позивач знаходився разом із сім"єю в окупаційнійзоні військ РФ у м. Буча Київської області. У зв"язку із початком воєнних дій відповідачем прийнято рішення про часткове перебазування спеціалістів, літаків та майна до дочірнього підприємства «Antonov Logistics Salis GmbH», м. Лейпциг, Німеччина. Внаслідок активних бойових дій керівництвом відповідача пропонувалось співробітникам здійснювати вищезазначене перебазування самостійно, згідно переліку, затвердженого і погодженого ДК УкрОборонПром да Державною прикордонною службою України. На виконання листа генерального директора відповідача від 04.03.2022 р. позивач 14.03.2022 р., попередньо проінформувавши керуючого директора ALS, самостійно прибув до технічної бази у м. Лейпциг для подальшого виконання службових обов`язків і здійснював їх до 17.04.2022 р. Наказом № 493 від 11.04.2022 р. позивачу було скорочено термін відрядження з 60 до 15 діб та повідомлено про необхідність прибуття до місця роботи у м. Київ не пізніше 18.04.2022 р. Позивач не мав можливості негайно прибути до України та надіслав до відділу кадрів відповідача заяви про надання відпустки, погоджені діючим, на той момент, начальником відділення організації авіаперевезень. Належного порозуміння заяви про надання відпустки (як і щорічної так і за власний рахунок) у відповідача не знайшли, була надана необгрунтована відмова. 31.01.2023 р. на адресу позивача надійшов лист відповідача з повідомленням про звільнення з 25.01.2023 р. у відповідності до наказу № 4026ку від 25.01.2023 р. На письмовий запит позивача надіслати трудову книжку, деталізований розрахунок загальної суми, що підлягає виплаті при звільненні , 06.03.2023 р. відповідач направив лише трудову книжку та довідку про нараховану та виплачену заробітну плату за січень 2023 р. На запит представника позивача підприємство надало довідки № № 389,390 та 391 від 23.03.2023 р. Згідно вказаних довідок позивачу було нараховано заробітну плату за лютий 2022 р. в сумі 22 695,94 грн., березень 2022 р. в сумі 20 000,00 грн., за грудень 2022 р. в сумі 2 294,01 грн., за січень 2023 р. в сумі 9 125,76 грн. Вказані відповідачем дані не відповідають дійсності, оскільки за період з 24.02.2022 р. по 25.01.2023 р. позивачу виплачено заробітну плату за лютий, березень та квітень і здійснено перерахунок премій за 2022 р., за січень 2023 р. жодних виплат не проводилось. Суми невикористаної щорічної відпустки (орієнтовно 45 календарних днів) та відрядних виплат за період 12.03.2022 р. по 17.04.2022 р. включно (37 календарних днів) при звільнені виплачено не було. Письмову вимогу про здійснення розрахунків при звільненні від 06.02.2023 р. була отримана відповідачем 13.02.2023 р., разом з тим розрахунки не проведено. За таких обставин позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по виплаті добових під час перебування у відрядженні з 12.03.2022 р. по 17.04.2022 р. включно у розмірі 103 030 грн. (37 днів х 70 Євро); компенсації за дні невикористаної відпустки 69 749,92 грн. (45 днів х 1 550,00 грн.); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2023 р. по 05.04.2023 р. у сумі 79 050,00 грн. Провадження у справі відкрито 10.04.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов де зазначено, що ДП «Антонов» просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. На підприємстві в період виникнення спірних відносин діяло Положення про службові відрядження працівників ДП «Антонов», затверджений наказом № 278 від 06.08.2018 р. Пунктом 6.1.2. Положення передбачено, що до головної бухгалтерії надаються посвідчення про відрядження із відміткою на його обороті уповноваженою особою відділу протоколу дат вибуття/прибуття відповідно у/з відрядження, яка засвідчується печаткою відділу документообігу «Для відрядження»; технічне завдання та звіт про його виконання за формою згідно додатку; авансовий звіт з додатками до нього підтверджуючих документів. Підставою для відшкодування витрат на відрядження є наданий до бухгалтерії працівником авансовий звіт та додані до нього оригінали документів, що засвідчують вартість отриманої послуги, яка включена до авансового звіту, та факт її оплати (п. 8.1. Положення). Авансовий звіт [PERSON] подано не було. Розмір добових було встановлено наказом 481 «Про відрядження» від 28.03.2022 р. для всіх категорій відряджених осіб (до яких належав і позивач) у розмірі 50 євро. В подальшому видано наказ № 492 «Відміна відрядження» від 11.04.2022 р., яким працівникам і в тому числі [PERSON] скорочено термін відрядження з 60 до 15 діб та визначено строк прибуття на робоче місце до м. Києва - не пізніше 18.04.2022 р. Проте позивач прибув на територію України лише 08.06.2022 р. Позивачу було компенсовано невикористані дні відпустки за періоди з 03.03.2020 р. по 02.03.2021 р. - 14 к/д., з 03.03.2021 р. по 02.03.2022 р. 28 к/д., загальна кількість 42 к/д . у сумі 9 125,76 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 217,28 грн. Так, ДП «Антонов» на поштову адресу позивача(в тому числі електронну адресу) 19.05.2022 р. направлено лист № 162/3349-22, з якого вбачається, що [PERSON] відсутній на робочому місці з 18.04.2022 р. та запропоновано надати до відділу кадрів документи на підтвердження поважності причин неявки. В подальшому відповідачем на поштову адресу [PERSON] направлено лист № 162/11872-22 від 23.12.2022 р., яким також просили надати документи, які свідчать про поважність причин на робочому місці. 25.01.2023 р. відповідачем видано наказ № 4026ку «Про звільнення» з якого вбачається, що згідно даних табелів обліку відпрацьованого часу зі сповіщенням та актів відділу кадрів провідний інженер [PERSON] був відсутній на робочому місці з невідомих причин з 01.03.2022 р. по 25.01.2023 р. Листом № 162/1422-23 від 27.01.2023 р. позивача повідомлено про звільнення у зв`язку з відсутністю на роботі та інформації про причину такої відсутності понад чотири місяці (п. 8-3 ст. 36 КЗпП України) Вказаним листом також просили прибути до відділу кадрів та головної бухгалтерії для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку. У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідачем не спростовані доводи щодо відрядження, з огляду на наявність листа від 06.03.2022 р. до ДК «Укроборонпром» про сприяння отримання дозволів для виїзду спеціалістів за кордон та виданий 28.03.2022 р. наказ № 481 «Про відрядження». Саме відповідач не здійснив всіх необхідних процедур щодо оформлення відрядження, не надав грошового забезпечення на відрядження, а тому у позивача були відсутні підстави для звітування. В той час, як докази подані позивачем, за своєю характеристикою та інформативністю відповідають об`єктивній дійсності і не дають підстав для сумніву. В запереченнях на відповідь на відзив представник ДП «Антонов» вказав, що відповідач категорично не погоджується з аргументами та доводами позивача. [PERSON] мав право на виїзд у відрядження з 28.03.2022 р., але датою перетину кордону позивачем є 12.03.2022 р. Доказів перебування у компанії "Antonov Logistics Salis GmbH", м. Лейпциг, Німеччина позивачем не надано. Табелі обліку використання робочого часу (з проведеним корегуванням на підставі відповідних службових записок) свідчать про те, що місце перебування [PERSON] з 01.04.2022 р. по 17.04.2022 р. не відоме, позивач не виконував службові обов`язки. Крім того, подача документів, визначених п. 6.1.2. Положення, зазначеного у відзиві, є обов`язком позивача, який досі не виконаний. Підставами ж коригування табелів обліку робочого часу стало «Положения об организации табельного учета», затвердженного 23.11.2004 р. ДП «Антонов» не заперечує перебування позивача на робочому сімці з 01.01.2022 р. по 28.02.2022 р. (24.02.2022 р. - 25.02.2022 р., 28.02.2022 р. - на простої з вини підприємства). Також представником відповідача наголошено, що розрахунок компенсації позивачу за невикористану відпустку здійснено відповідно до п. 7 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. - шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові і неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. [PERSON] за період із січня 2022 р. по грудень 2022 р. нараховано 77 567,47 грн. (січень - лютий 2022 р. фактично відпрацьований період). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Антонов» з 03.03.2017 р. та обіймав посаду провідного інженеру відділу організації та наземного забезпечення польотів. Також не оспорюється учасниками процесу та обставина, що позивача було звільнено з посади з 25.01.2023 р. на підставі наказу відповідача № 4026ку від 25.01.2023 р. за п. 8-3 КЗпП України. Підставами припинення трудового договору відповідно до п. 8-3 КЗпП України, є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. Як вбачається з наказу про звільнення, відповідно до даних обліку відпрацьованого часу зі сповіщенням та актів відділу кадрів провідний інженер В-255 [PERSON] був відсутній на роботі з невідомих причин з 01.03.2022 по 25.01.2023. Також вказано, що відділом кадрів 23.12.2022 був надісланий лист № 162/11877-22 за місцем державної реєстрації [PERSON] щодо надання пояснень про його відсутність на роботі у вищезазначений період. За змістом наказу вищевказаний лист [PERSON] отримав 27.12.2022, проте відтоді так і не повідомив роботодавця про причини своєї відсутності на роботі в період з 01.03.2022 по 25.01.2023. Водночас, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2353-ІХ, яким внесені зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України, тому облік відсутності [PERSON] в рамках Закону № 2352-ІХ розпочато з 19.07.2022. Не оспорюючи наказ про звільнення, [PERSON] зазначає, що йому не було виплачено добові за період відрядження до дочірнього підприємства "Antonov Logistics Salis GmbH", м. Лейпциг, Німеччина за період з 12.03.2022 р. по 17.04.2022 р., а також компенсація за невикористані дні відпустки, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. За положеннями ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2022 р. генеральним директором ДП «Антонов» направлено в адресу ДК «Укроборонпром» лист з проханням сприяти отриманню дозволу та оформлення необхідних документів для виїзду спеціалістів ДП «Антонов» до бази в м. Лейпциг, Німеччина для забезпечення оперативної та безперебійної технічної підтримки парку літаків та виконання вимог НД міжнародних авіаційних транспортних перевезень при польотах літаків Ан-124 ДП «Антонов» в умовах воєнного часу. Як свідчить додаток до листа, до переліку спеціалістів включено і позивача [PERSON] 28.03.2022 р. відповідачем видано наказ № 481 «Про відрядження», яким відряджено до компанії «Antonov Logistics Salis GmbH» (Ніеччина) спеціалістів ДП «Антонов» до кола яких відносився і [PERSON] строком на 60 діб. За даним наказом початком відрядження вважається момент перетину кордону України, що має бути підтверджено штампом у паспорті спеціаліста. Встановлено добові 50 євро для всіх категорій відряджених осіб. При цьому, відповідно до п. 4 наказу директору компанії «Antonov Logistics Salis GmbH» наказано забезпечити у встановленому порядку витрати на відрядження та проживання спеціалістів ДП «Антонов» з розрахунку не більше 30 євро на спеціаліста щодобово, з подальшим відшкодуванням даних витрат компанією ДП «Антонов». Як було встановлено під час розгляду справи [PERSON] перетнув державний кордон України 12.03.2022 р. 11.04.2022 р. наказом № 493 відповідачем було скорочено, зокрема, позивачу термін відрядження з 60 до 15 діб та визначена необхідність прибути до місця роботи м. Київ, вул. Туполева, 1 не пізніше 18.04.2022 р. Відмітка у паспорті громадянина України для виїзду свідчить про те, що [PERSON] повернувся на територію України 08.06.2022 р. Підстави вважати, що після повернення на територію України позивач з`явився на робочому місці до дати звільнення 25.01.2023 р. відсутні. За приписами ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Відповідно до Положення про службові відрядження працівників Державного підприємства «Антонов» (додаток до наказу № 2078 від 06.08.2018 р.) підставою для відшкодування витрат на відрядження є наданий у головну бухгалтерію відряджуваним працівником авансовий звіт та доданими до нього оригіналів підтверджуючих документів, що засвідчують вартість отриманої послуги, яка включена до авансового звіту, та факт її оплати (п. 8.1 Положення). Разом з тим, під час розгляду справи встановлено, що авансовий звіт [PERSON] подано не було. Також матеріали справи не містять відомостей про перебування позивача в компанії «Antonov Logistics Salis GmbH» з дня відрядження (відповідно до наказу № 481 від 28.03.2022 р. по 17.04.2022 р.). Натомість, як свідчать надані сповіщення про зміну табелів відпрацьованого часу [PERSON] за березень 2022 р. проставлено 0 годин відпрацьовано та 175 годин неявки за квітень 2022 р. 0 годин відпрацьовано та 168 годин неявки. Підставами для проведення коригування табелю обліку використання робочого часу позивача [PERSON] є службові записки № 255/220930-01 від 29.09.2022 р. та № 255/220909-02 від 09.09.2022 р. на підставі яких були формовані сповіщення про зміну табеля відпрацьованого часу відділу 855 за березень 2022 р. та сповіщення про зміну табеля відпрацьованого часу відділу 855 за квітень 2022 р., що узгоджується з «Положениями об организации табельного учета», затвердженного 23.11.2004 р. ДП «Антонов» Так, як свідчать матеріали справи, 27.01.2023 р. в адресу позивача ДП «Антонов» направлено лист № 162/1422-23 з пропозицією прибути на підприємство до відділу кадрів та головної бухгалтерії для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку. Додаток копія наказу про звільнення від 25.01.2023 р., яке вручено члену сім`ї позивача 31.01.2023 р. 06.02.2023 р. позивачем направлено відповідачу лист з проханням надіслати на його поштову адресу трудову книжку, оригінал наказу від 25.01.2023 р. та деталізований розрахунок суми, що підлягає виплаті. Листом № 162/2990-23 від 02.03.2023 р. ДП «Антонов» надіслано позивачу трудову книжку, копію наказу про звільнення (відповідно до ст. 47 КЗпП України) , остаточний розрахунок при звільненні на вказану в запиті [PERSON] адресу. Як свідчить довідка про нараховану та виплачену заробітну плату за січень 2023 р. нарахована компенсація за невикористану відпустку 42 к/д у розмірі 9 125,76 грн. З даної довідки вбачається, що із вказаної суми утримались наступні платежі: утримання податку з доходу фізичних осіб у сумі 1 642,64 грн.; утримання військового збору у сумі 136,89 грн.; утримання з боргу по виду нарахування 896 згідно вимог ст. 128 КЗпП України у сумі 1 4 69,64 грн. Представником відповідача надано копії платіжних інструкцій, які свідчать про те, що 05.01.2022 р. позивачу перераховано 31 508,00 грн. заробітної плати за другу половину грудня 2021 р., 20.01.2022 р. перераховано 6 497,00 грн. заробітна плата за першу половину січня 2022 р., 04.02.2022 р. перераховано 37 253,00 грн. заробітної плати за другу половину січня 2022 р., 18.02.2022 р. перераховано 8 565,00 грн. заробітної плати за першу половину лютого 2022 р., 01.03.2022 р. перераховано 37 253,00 грн. за другу половину лютого 2022 р., 07.04.2022 р. перераховано28 484,00 грн. заробітної плати за березень 2022 р., 13.05.2022 р. перераховано заробітну плату за квітень 2022 р. 27 547,77 грн. на підставі наказу № 643 від 10.05.2022 р., 26.12.2022 р. перераховано 1 835,00 грн. премії за результатами роботи підприємства у 2022 р. Також, як вбачається з матеріалів справи, в 2022 р. генеральним директором ДП «Антонов» за погодженням голови профкому ПО ПАУ, затверджено зміни до Колективного договору підприємства на 2021-2023 рр., шляхом доповнення договору п. 2.5.15., які полягали в тому, що у зв`язку з війною, розв`язаною РФ в Україні склалась ситуація, за якої стало неможливим нарахувати заробітну плату працівникам підприємства за лютий 2022 р. в тому числі оформити у встановленому законом порядку табелі обліку відпрацьованого часу: З метою забезпечення соціального захисту працівникам підприємства, яким заробітна плата виплачується через установи банку з використанням платіжних карток) виплатити грошові кошти в розмірі заробітної плати за січень 2022 р. Після завершення війни (або раніше - за умови появи можливості забезпечення підготовки табелів обліку відпрацьованого часу та первинних документів з оплати праці) забезпечити підготовку табелів обліку відпрацьованого часу та первинних документів з оплати праці за лютий 2022 р. та провести нарахування заробітної плати. Виплату заробітної плати працівникам підприємства за лютий 2022 р. провести з врахуванням виплат за першу половину лютого 2022 р. та виплат грошових коштів згідно даного пункту Колективного договору підприємства. Згідно до положень ст. 10 КЗпП України (в редакція, яка діяла на час виникнення спірних відносин) колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноваженого ними органів та, відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», його умови є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. На виконання умов п. 2.5.15 Колективного договору 08.04.2022 видано наказ № 2127к відповідно до якого структурним підрозділам підприємства доручено забезпечити підготовку та оформлення в установленому законом порядку табелів обліку відпрацьованого часу за лютий 2022 р. та забезпечити нарахування заробітної плати. В подальшому, як свідчать надані докази, 30.05.2022 р. відповідачем видано наказ № 2552к, яким з урахуванням п. 2.5.15 Колективного договору підприємства на 2021-2023 рр., наказ ДП «Антонов» від 08.04.2022 р. № 2127к «Про організацію нарахування заробітної плати» та те, що у квітні 2022 р. були здійснені нарахування заробітної плати працівникам підприємства за лютий 2022 р., за результатами яких за окремими працівниками утворився борг по поверненню авансу, виданого в рахунок заробітної плати за лютий 2022 р., на підставі ст.ст. 116, 127 та 128 КЗпП України головному бухгалтеру підприємства та начальнику відділу автоматизованих систем управління підприємством наказано забезпечити відрахування із заробітної плати працівників ДП «Антонов» боргу по поверненню авансу, виданого в рахунок заробітної плати за лютий 2022 р. з урахуванням обмежень розміру відрахувань встановлених ст. ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та 128 КЗпП України. Внаслідок коригування табелю обліку використання робочого часу за позивачем виникла заборгованість на суму 27 547,77 грн., про що свідчать довідки - деталізовані розрахунки заробітної плати за січень - грудень 2022 р. від 03.07.2023 р.; за довідкою щодо заробітної плати за січень 2023 р. борг становить 25 826,09 грн. у зв`язку із відрахуваннями, здійсненими у грудні 2022 р. та у січні 2023 р. у розмірі відповідно 369,34 грн. та 1 469,25 грн. Залишок нарахованих сум при звільненні були утримані в рахунок заборгованості. Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку та її розмір, слід зазначити наступне. Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Так, як свідчать матеріали справи, компенсація за невикористані дні відпустки надана позивачу за періоди з 03.03.2020 р. 14 календарних днів та з 03.03.2021 р. по 02.03.2022 р. 28 календарних днів. Загальна кількість невикористаної відпустки - 42 календарні дні. З наданого розрахунку суми за дні чергової відпустки при звільненні № 519 від 04.07.2023 р. вбачається, що [PERSON] за період з січня по грудень 2022 р. нараховано 77 567,47 грн. Загальна кількість календарних днів розрахункового періоду становить 357 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата для вирахування відпускних становить 217,28 грн. (77 567,47 : 357к/д ) та сума компенсації 9 125,76 грн. Зважаючи на все вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача відповідачем порушено не було, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed