Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 55000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12162,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 29356,14 грн., інфляційній збитки у розмірі 4136,00 грн., 3 % річних у розмірі 3278,16 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1139,32 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за №AK5399036, дійсного станом на 02.11.2017, у ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» застраховано автомобіль марки DAEWOO SENS T13010 державний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Постановою Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 у справі № 643/14511/17, судом встановлено факт порушення [PERSON] , вимог п.2.1 ПДР України, за яких автомобіль [PERSON] - Hyundai I30 зазнав механічних пошкоджень. Так, 02.11.2017 о 15 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки DAEWOO SENS T13010, державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, що спричинило виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем Hyundai I30, державний номер [NUMBER] , власником якого є - [PERSON] . Матеріальна шкода підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 10.11.2017 року, складеного страховим комісаром ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» - [PERSON] . Крім того, для отримання страхового відшкодування [PERSON] , та ї представник п?ять разів звертались до ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» ( далі- ПрАТ "ХМСК") із заявами про виплату страхового відшкодування від: 02.11.2018 року; 28.01.2020 року: 19.02.2020 року, 27.03.2020 року, 14.05.2020 року. Однак, в порушення вимог закону, протягом 2 (двох) років, ПрАТ «ХМСК», ухиляється від прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати суми відшкодування. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилається на те, що, постановою Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.09.2018 по справі Ло643/14511/17, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін, крім того, апелянту було роз`яснено, що вина [PERSON] не встановлюється. У зв`язку із вище зазначеним, страховик не може здійснювати виплату, доки не буде судом встановлена винуватість особи. Також, відповідач зазначає, що розмір матеріальної шкоди в розмірі 55000,00 грн, а також розрахування, які виходили з цього розміру: пеня, інфляційні збитки та 3 % річних позивачем не доведений, крім того, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, розмір моральної шкоди є недоведеним. Представником позивача було направлено відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що застосування ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, представник позивача зазначив, що заперечення відповідача стосовно розміру збитків створює необхідність призначення судової експертизи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.06.2023 року цивільну справу прийнято до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Маньковської О.О. Представник позивача подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надавав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2018, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 120658 від 02.11.2017 року, 02.11.2017 року о 15-15 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Daewoo Sens д.н.з. [NUMBER] в м.Харкові на пр. Ювілейному, 84, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху автомобілю, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai I30 д.н.з. [NUMBER] , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.09.2018 у справі № 643/14511/17, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo SENS T13010 державний номер [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «ХМСК», поліс № АК5399036. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вбачається, що власником автомобіля Hyundai I30, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Довіреністю від 22.12.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО Шуть О.Г., [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користуватися, розпоряджатися, експлуатувати та слідкувати за технічним станом, проводити ремонт належного [PERSON] автомобіля Hyundai I30, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, відповідно до вказаної довіреності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право, в тому числі, отримувати страхове відшкодування. 02.11.2018 року було направлено заяву до відповідача про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталась 02.11.2017 року. 28.01.2020 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Харківська муніципальна страхова компанія ПрАТ «ХМСК» 06.02.2020 року у листі Вих. №190 повідомила, що позивачу відмовлено в проведенні виплати страхового відшкодування, у зв`язку із тим, що ДТП сталась 02.11.2017 р., а заява про страхове відшкодування подана за межами річного строку подання такої заяви 30.01.2020 року. 19.02.2020 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, зазначила, що строк для звернення не пропущений, оскільки вперше заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, подано 02.11.2018 року (а.с.21-24). 10.11.2017 року було проведено огляд транспортного засобу, що підтверджується протоколом огляду ТЗ, складеного страховим комісаром ПрАТ «ХМСК» Єремєєвим В.О. У відзиві відповідач посилається на те, що, постановою Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.09.2018 по справі №643/14511/17, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін, крім того, апелянту було роз`яснено, що вина [PERSON] не встановлюється. У зв`язку із вище зазначеним, страховик не може здійснювати виплату, доки не буде судом встановлена винуватість особи. Проте, суд критично оцінює заперечення відповідача, оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів КГС у постанові від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16, у постанові від 16.04.2019 року у справі № 927/623/18 зазначає, що застосування ст. 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Також, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що заява про страхове відшкодування подана за межами річного строку подання такої заяви, оскільки суду надано підтвердження того, що вперше заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, подано 02.11.2018 року. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відповідно ст.34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно ст.34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Позивач в позовній заяві просить стягнути страхове відшкодування у розмірі 55000,00 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 29356,14 грн., інфляційній збитки у розмірі 4136,00 грн., 3 % річних у розмірі 3278,16 грн., які були розраховані, виходячи з суми страхового відшкодування 55000,00 грн. 04.02.2021 року представником позивача до суду подано клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року призначено у цивільній справі №641/8623/20, судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку\~експерта №\~25479\~Національного Наукового\~Центру «Інститут\~судових експертиз\~ім.\~Засл.\~пров.\~М.С.\~Бокаріуса»,\~вартість матеріального\~збитку ,\~заподіяного власнику\~транспортного засобу\~HYUNDAI\~i3D\~,\~державний номер\~ [NUMBER] \~-\~ [PERSON] ,\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди ,\~яка мала\~місце 02.11.2017\~року у\~м.\~Харкові за\~участю автомобіля\~DAEWOO\~SENS\~Т13010,\~державний номер\~ [NUMBER] \~під керуванням\~ [PERSON] \~,\~на дату\~дорожньо-транспортної\~пригоди відповідно\~до переліку\~пошкоджень ,\~зазначених у\~протоколі огляду\~транспортного засобу\~від 10.11.2017\~року ,\~складеного аварійним\~комісаром \~ [PERSON] \~з урахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу становить\~51537,62\~грн.;\~вартість відновлювального\~ремонту автомобіля\~HYUNDAI\~i3D\~,\~державний номер\~ [NUMBER] \~,\~відповідно до\~пошкоджень завданих\~в результаті\~ДТП від\~02.11.2017\~року ,\~зазначених у\~протоколі огляду\~транспортного засобу\~від 10.11.2017\~року ,\~складеного аварійним\~комісаром \~ [PERSON] \~,\~з урахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу становить 51537,62 грн. Враховуючи, що висновком експерта встановлено вартість матеріального збитку в сумі 51537,62 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 51537,62 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 27529,55 грн., інфляційні збитки у розмірі 3875,63 грн., 3 % річних у розмірі 3075,31 грн. Крім того, при розв`язанні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Приписами ч. 2 - ст. 140 ЦПК України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи: 1. копію договору про надання правової допомоги № 37/2 від 04.06.2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кундіус О.Ю.; 2. акт приймання передачі наданих послуг № 1 до договору № 37/2, згідно якого загальна вартість наданих [PERSON] адвокатських послуг становить 12162,00 грн. Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Кундіус О.Ю. професійної правничої допомоги у цій справі, суд дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 12162,00 грн., оскільки їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами, що є підставою для задоволення вимоги. При розв`язанні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В обґрунтування стягнення моральної шкоди, позивачем вказано, неправомірні дії відповідача призвели до проблематизації особистого життя останньої, погіршили гармонійні адаптовані умови житедіяльності та розвитку її як особистості. Крім того, на тривалий період часу суттєво змінився спосіб життя, з?явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов пересування та існування, були порушенні актуальні життеві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізації. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд враховує, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у невиконані відповідачем зобов`язань, а також враховує душевні страждання перенесені в результаті дій відповідача, при цьому суд також враховує що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що відповідно до акту № 25479 буда здійснена попередня оплата за проведення експертизи в розмірі 5148,30 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна заява позивача підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial