Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2011 року в розмірі 42\~559,09 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 15.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на на момент підписання анкет заяви, що підтвердується підписом відповідача у анкеті заяві, дже є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав і з нього необхідно стягнути 34405,57 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 8153,52 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2023 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення\~заборгованості - передано на розгляд Корецького районного\~суду Рівненської\~області за підсудністю. Ухвалою Корецького районного\~суду Рівненської\~області від 03.08.2023 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення\~заборгованості - передано на розгляд Галицького районного суду м.Львова. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2023 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на поштову адресу сторін, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м.Львова). Відповідач, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, не подав відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від нього не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень\~ст.ст.280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15.03.2011 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку згідно якої отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що станом на 22.05.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 34\~405,57 грн., яка складається із: 34405,575 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 8153,52 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути\~кредит та сплатити проценти. Статтею 526\~ЦК України\~встановлено,\~що зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач звертався до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться його заявою від 15.03.2011 року. Також, як встановлено судом з розрахунку заборгованості за кредитом відповідача, сума коштів, які використано позичальником в межах кредитного ліміту станом на 22.05.2023 року складає 8 153,52 грн. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 34 405,57 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відсотки є договірною умовою згідно положень ЦК України. Однак, в заяві-Анкеті від 15.03.2011 року, яка підписана відповідачем, така не обумовлена. Як на підставу для стягнення таких коштів з відповідача, позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», які викладені на сайті банку. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила правову позицію, де вказала, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками. На підставі вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення суми основного боргу 34405,57 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2\~169,79 грн. (з розрахунку 34405,57 /42559,09 х 2684,00 = 2\~169,79 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: dismissed