Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

13.04.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 21.04.2023 року недоліки в частині сплати судового збору позивачем були усунуті, надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.04.2023 року відкрито провадження у даній справі. 18.07.2023 від представника позивача надійшла заява про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.07.2023 року залучено до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] . 18.07.2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача, в додатках до якої надано нотаріально засвідчену згоду з перекладом на українську мову від третьої особи [PERSON] на реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS] (співвласниками домоволодіння є позивач та [PERSON] ). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання вчетверте не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2023 року, позивач [PERSON] , звернулася до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , у житловому будинку, в якому вона проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Але Управління видало їй відмову від 28.02.2023 року за № 01-12-05-14/22, згідно тексту якої за результатами розгляду заяви 28.02.2023 року прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання (перебування відповідно до п.п. 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особа не надала або не подала в повному обсязі необхідні документи або відомості, а саме: відсутня згода батька. Оскільки її син, [PERSON] , фактично проживає разом з нею, ходить до 9 класу та повинен в цьому році отримати атестат про неповну середню освіту, в школі класний керівник сина повідомила, що він не зможе отримати атестат, бо в нього взагалі немає реєстрації місця проживання, а також не зможе отримати довідку про присвоєння ідентифікаційного коду особі з цієї ж причини. Так як відповідач по справі багато років не цікавиться сином, не підтримує з ним ніяких відносин, і вже більше 10 років проживає окремо від них, позивач до цього часу не може зареєструвати місце проживання сина, оскільки батько створює перешкоди і не надає на це свою згоди, що підтверджується відмовою Управління. Між нею та відповідачем, [PERSON] , розірвано шлюб згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2012 року по справі №\~1616/4519/2012. З того часу, відповідач з позивачем та сином не проживає. З початком окупації Криму, відповідач переїхав на тимчасово окуповані території, в АР Крим, і як позивачу відомо там проживає і до цього часу. У лютому 2022 року, з початком повномасштабного вторгнення на територію України, відповідач зателефонував позивачу з російського номеру (т. [NUMBER] ) та запитав чи позивач з сином в Україні чи ні, тому це єдиний контакт відповідача, який зараз відомий позивачу, і єдиний дзвінок відповідача за останні 4 роки. Після цього дзвінка, через декілька місяців позивач сама телефонувала відповідачеві з проханням або надати нотаріально завірену згоду відповідача, як батька сина, на реєстрацію місця проживання або приїздити в м. Полтаву і дати цю згоду особисто, на що він позивачу відмовив, і сказав, що більше ніколи в Україну не приїде. Крім того, відповідач нічим більше сину не допомагав, ні фінансово, ні морально. Навпаки, протягом останніх чотирьох років відповідач не платить аліменти взагалі і повністю не виконує свої обов`язки, як батько, не цікавиться життям сина і здоров`ям сина, його розвитком та вихованням. Також своїми діями по ненаданню згоди на реєстрацію місця проживання сина, відповідач створює перешкоди у реєстрацію місця проживання сина, що порушує право сина на житло та право на вільний вибір місця проживання, так як за статтею 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, з іншої сторони ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Оскільки сину позивача вже 16 років, він вправі самостійно обирати місце проживання, але без згоди батька, зареєструвати своє місце проживання не може. Позивачу відомо, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , тому вона зверталася до нього письмово по місцю реєстрації, але даний лист повернувся так як відповідач там не проживає. Отже, позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку зареєструвати місце проживання сина, тому змушена звернутися до суду за захистом його прав, що і стало підставою для подання позову. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Згідно п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Як встановлено, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання неповнолітньої сина. Більше того, сторони між собою не спілкуються, тому досягти такої згоди не можливо. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (п. 45). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що невизначеність реєстрації місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист та виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини за адресою місця проживання матері без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved