Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. З урахуванням уточненої позовної заяви від 28.07.2023, просить суд розірвати шлюб з [PERSON] , визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу). Позовні вимоги мотивовані тим, що відносини між сторонами погіршилися, шлюбні відносини припинені з березня 2023. Подальше співіснування є неможливим. З відповідачем проживають окремо, син сторін проживає з позивачем. Ухвалою суду від 11.08.2023 було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, у заяві від 25.10.2023 представник позивача просила розглянути справу за її відсутності. Вимоги довірительки підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явися, про час, місце та дату судового розгляду справи був повідомлений належним чином. У заяві від 25.10.2023 представник просив задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання сина сторін. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 22.12.2012 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.12.2012. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~ [PERSON] , дружині [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] ., що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про народження. Згідно з частиною 3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися. Відповідач не заперечила проти розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно\~ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитині, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.161 СК України). Згідно з ч. 1, 2 і\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.4, 5\~ст.19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином позивач просив визначити місце проживання дітей місцем проживання матері. Відповідач визнав позов. Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позову та заяву органу опіки та піклування, позовну вимогу про визначення місця проживання дітей сторін належить задовольнити. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог\~статті 182 СК України\~обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь, на утримання сина аліментів у розмірі частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно. Разом з тим,\~статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» \~передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня року прожитковий мінімум становить 2272 грн. Для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня року прожитковий мінімум становить 2833 грн. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм, визнання відповідачем позову, наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі по частки від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення уточнених позовних вимог, тобто з 28.07.2023 року. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 1073 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача 1073 грн. 60 коп. У відповідності\~до частини\~1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір потрібно покласти на відповідача. Тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Разом з тим, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», 50 відсотків судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved