Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач, в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0651 га (кадастровий номер 5124110100:02:001:0041), цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.01.2023 р. між ним, який діяв в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку з земельною ділянкою на якій він розташований, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на даний житловий будинок, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що [PERSON] є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач та його законний представник у підготовче судове засідання не з`явились, від представника позивача - адвоката Златі Д.С. , надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 16.01.2023., укладений між [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] з земельною ділянкою, на якій він розташований; державний акт на право на земельну ділянку площею 0,0651 га (кадастровий номер 5124110100:02:001:0041), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - [PERSON] , серія ЯЖ № 702181 від 12.11.2008 р.; витяг з Державного реєстру речових прав № 323811435, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , дата державної реєстрації - 20.02.2023 р.; технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , самочинних споруд немає; свідоцтво про народження [PERSON] , БАТЬКО - [PERSON] , мати - [PERSON] ; паспорт громадянина України [PERSON] , серія [NUMBER] від 29.09.1995 р. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 16.01.2023 р. позивач, в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , домовився із відповідачем про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] з земельною ділянкою, на якій він розташований. В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі - продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме відповідач передала [PERSON] у власність нерухоме майно, а позивач передав відповідачу обумовлену суму коштів, що підтверджується розпискою відповідача у договорі купівлі - продажу. Таким чином, [PERSON] фактично вступив у володіння даним нерухомим майном. До теперішнього часу договір нотаріально не посвідчений, вищевказаний житловий будинок не переоформлений, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість до вимог закону, тобто посвідчити договір купівлі - продажу у нотаріальному порядку. Відповідач повідомила позивачу що не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, оскільки, вона не зареєструвала своє право власності на житловий будинок у Державному реєстру речових прав. Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірила позивача, що вона є власниками нерухомого майна і в неї в наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 16.01.2023 р., відповідач не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем, в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передана обумовлена сума, а [PERSON] , - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимог щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за [PERSON] , в інтересах якого було укладено договір купівлі - продажу, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, [PERSON] , в інтересах якого його батьком [PERSON] , було укладено договір купівлі - продажу, набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0651 га (кадастровий номер 5124110100:02:001:0041), цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши нерухоме майно у відповідача, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідача на нерухоме майно не було оформлено у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за [PERSON] , судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] , як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0651 га (кадастровий номер 5124110100:02:001:0041), цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved