Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

16.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час відсторонення. В обґрунтування позову зазначає, що з 12.02.2009 р. працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук», регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді помічника машиніста електровоза дільниці з експлуатації локомотивів. Представником роботодавця його повідомлено, про те що Наказом МО3 № 2393 від 01.11.2021 р. до керівництва підрозділу доведений перелік професій, для яких щеплення проти COV1D-19 є обов`язковим. До зазначеного переліку входить АТ «Укрзалізниця» та дія вищевказаного наказу поширюється на всіх співробітників товариства. Також, повідомлено, про обов`язок до 08.12.2021 року надати документи, що підтверджують наявність зробленого щеплення від COVID-19 або наявність абсолютних протипоказаннь до щеплень від COVID-19, а у разі відмови або ухиляння від проведення щеплення з 09.12.2021 року його буде відсторонено від роботи на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення.\~ При цьому, роботодавець не побажав надати йому можливість повторно пройти медичний огляд, згідно якого лікарська коміся визначилася б чи необхідно йому проводити вакцинацію та ревакцинацію за станом здоров`я у зв?язку із перенесенням захворювання на COVID-19. Не погоджуючись з незаконними вимогами роботодавця написав на ім`я керівника виробничого підрозділу заяву-заперечення. 09.12.2021 р. отримав наказ № 1205/АГ від 08.12.2021 року, яким його відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з підстав відсутності щеплення від гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважає цей наказ незаконним, оскільки такої підстави для відсторонення як відмова від проведення вакцинації від COVID-19 нормами\~КЗпП\~не передбачено. Звертає увагу,\~що у\~перелік обов`язкових\~щеплень не\~включено щеплення\~від COVID\~-19. В жодному наказі чи розпорядженні його професії, помічника машиніста електровозу, щодо обов?язкового щеплення від COVID- 19 не має. Крім того, роботадавець не надав йому можливості пройти додаткове обстеження та вирішити питання стосовно щеплень від COVID-19 чи отримати після медичного огляду медичну довідку форми № 028. Враховуючи вищевикладене, просить: визнати незаконним та скасувати наказ № 1205/АГ від 08.12.2021 р. про відсторонення [PERSON] від роботи та поновити його на роботі; зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09.12.2021 р. по день поновлення на роботі, а також, стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 11.01.2022 року відкрито по справі спрощене провадження. 16.02.2023 року відповідачем АТ «Українська залізниця»\~подано відзив на позов, у якому просять відмовитиу задоволенні позову. Зазначають, що питання проведення вакцинації проти COVID-19 в Україні регулюється ЗУ «Про захист від інфекційних хвороб», «Основами законодавства України про охорону здоров`я», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Зазначають, що згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 № 2393, який зарсестровано в Міністерсть юстиції України 08.11.2021 за № 1452/37074, розширено перелік професій, для яких щепления проти COVID-19 є обов?язковим. Відповідні зміни внесені до наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». До вказаного переліку, затвердженого КМУ, входить АТ «Укрзалізниця», тому, дія наказу про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19 поширюється на всіх співробітників товариства. Позивачу надано для ознайомлення розпорядження директора виконавчого регіональної філії «Південна залізниця» Уманця М.Г. від 24.11.2021 року та вищезазначені накази, а також повідомлено, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року. Також наголошено про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, що підтверджує вакцинацію, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань проведення такої вакцинації (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Позивач вищезазначених документів не надав, а тому його правомірно відсторонено від роботи. Згідно з нормою статті 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається і у інших випадках, встановлених законодавством. Тому відповідач вважає, що ним правомірно прийнято рішення про відсторонення позивача від роботи, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, не пред`явила електронний COVID-сертифікат про одужання, до моменту усунення позивачем причин відсторонення. Вважають, оскільки відсторонення від роботи позивача здійснено з чітким дотриманням норм чинного законодавства України, як похідна, не підлягає задоволенню вимога про стягнення заробітної плати за час відсторонення. 15.02.2022 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив. Вважає, що відповідач помилково посилається на перелік вакцин, передбачених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки в даному переліку серед затверджених обов`язкових профілактичних щеплень відсутнє профілактичне щеплення від COVID-19. Вваажає, що мав право відмовитися від клінічного випробування запропонованими вакцинами. Зазначає, що з вини відповідача позбавлений права працювати та самостійно заробляти собі на життя, що є порушенням вимог ст. 43 Конституції України. Третьою особою на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Вільною профспілкою машиністів локомотивного депо Кременчук подані письмові пояснення. Зазначає, що обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої распіраторної хвороби COVID-19 для працівників певних професій, виробництв та організацій прямо не встановлена. Виходячи з норм діючого законодавства дане профілактичне щеплення є добровільним. Вважають, що відповідач безпідставно та у спосіб, що не ґрунтується на законні, відсторонив позивача від роботи, позбавивши його права на працю та засобів на існування. Ухвалою суду від 14.10.2022 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду справи № 130/3548/21 у касаційному порядку. Ухвалою суду від 23.05.2023 ркоу поновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Оголошені додаткові пояснення. Представник відповідача\~АТ «Українська\~залізниця» Ольховський\~В.М.просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вільної профспілки машиністів локомотивного депо Кременчук Москалець С.І. просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в письмовиї поясненнях. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.02.2009 року працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук», регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді помічника машиніста електровоза дільниці з експлуатації локомотивів, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . Згідно копії медичної довідки про проходження періодичного медичного огляду 30.06.2020 року, [PERSON] придатний для роботи за професією помічника машиніста електровоза. Дата наступного періодичного медичного огляду 24.06.2022 р. Позивача 27.11.2021 року повідомлено про необхідність проведення обов`язкового щеплення проти COVID-19 та про наслідки відмови або ухилення від вакцинації, що може бути підставою для відсторонення від роботи, однак останній від підпису в ознайомленні відмовився, що підтверджується актом про відмову від 27.11.2021 року, засвідченого підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитані в\~судовому засіданні\~свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] \~суду підтвердили,\~що [PERSON] \~ознайомлений 27.11.2021\~р. зі\~змістом нормативно-правових\~актів стосовно\~обов`язкового\~щепленн,з необхідністю проведення вакцинації проти COVID-19 або надання відповідних довідок та попереджений про відсторонення від роботи з 09.12.2021 р. в разі не нанадання відповідних довідок або проведення щеплення. Відповідно до листа голови профспілкового комітету ВППЗ Лашка С.С. за вихідним номером 202 від 01.12.2021 року профком ВППЗ звертався до голови правління АТ «Українська залізниця» Камішина О. М. щодо утримання від виконання пункту 41-6\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року\~(зі змінами, внесеними\~Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096). 08.12.2021 року, [PERSON] звернувся до начальника ВП «Локомотивне депо Кременчук» РФ «Південна залізниця» Білоцерковця Є.А. з проханням не відстороняти його від роботи з вказаних в повідомленні підстав. Також, просив забезпечити йому безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години, а у разі відсутності відповідного фінансування по відшкодуванню ПЛР-тестування прросив перевести його на дистанційний режим роботи чи оплатити простій не з вини працівника, про що видати відповідний наказ. Згідно з наказом № 1205/АГ, виданим 08.12.2021 року начальником виробничого підрозділу «Локомотивне Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» Білоцерковцем Є.А., з 09.12.2021 року [PERSON] , помічника машиніста електровоза, відсторонено від роботи, як особу, що відмовляється (ухиляється) від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, не надала жодних медичних документів про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії), до моменту усунення причин відсторонення; на час відсторонення оплата праці не проводилася. З наказом позивач ознайомлений 09.12.2021 року, про що свідчить його підпис. Наказом № 231/АГ від 01.03.2022 року, виданого начальником виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» Білоцерковцем Є.А., [PERSON] ,\~помічника машиніста\~електровоза, з 01 березеня 2022 року, допущено до роботи у зв`язку із зупиненням дії наказу МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення дії воєнного стану в Україні. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень\~Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України). Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша\~статті 46 КЗпП України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого\~наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо». Велика Палата Верховного суду зазначила, що застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та\~Законом № 1645-ІІІ\~заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач працює помічником машиніста електровоза та формально належав до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. [PERSON] на підставі наказу № 1205/АГ від 08.12.2021 року відсторонено з 09.12.2021 року від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з порушенням ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону «Про захист населеннявід інфекційних захворювань», постанови КМУ №1236 від 09.12.2021 року, наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року. Відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивача тим, що він, працюючи помічником машиніста електровоза, створював загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивача заробітку. Оцінюючи загрозу, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник на посаді помічника машиніста електровоза, суд враховує, що відповідна посада не передбачає значну кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); має певну специфіку форму організації праці; умови праці, у яких перебуває працівник, які не збільшують вірогідність зараження COVID-19. Відповідачем не доведено, що, обіймаючи посаду помічника машиніста електровоза, позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Відповідач не розглянув можливість переведення [PERSON] на дистанційний режим роботи, не зважаючи, на те, що останній просив про таке переведення. Враховуючи наведене суд вважає, що дії роботодавця в цьому конкретному випадку, були непропорційними переслідуваній легітимній меті охорони здоров`я населення, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи підлягають до задоволення. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 28.06.2023 року у справі № 528/1323/21, провадження № 61-7068св23. Щодо позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час відсторонення суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу (частина перша статті 1\~Закону України «Про оплату праці»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що «оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати». Якщо буде встановлено, що на порушення\~статті 46 КЗпП України\~роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19). Оскільки відповідач без законних підстав відсторонив [PERSON] від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення. Відповідно до з розрахункових листів заробітної плати філії АТ «Українська залізниця» помічнику машиніста електровоза [PERSON] у жовтні 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 19171,01 грн., у листопаді 2021 року у розмірі 18519,67 грн. Згідно наданого [PERSON] розрахунком позивач просить стягнути з відповідача розмір середнього заробітку втраченого позивачем за весь період відсторонення, починаючи з 09.12.2021 по 01.03.2022 в сумі 53983,09 грн. Суд перевіривши наданий розрахунок зазначає, що він не відповідає нормам діючого законодавства та повинен бути обрахований за період з 09.12.2021 по 28.02.2022, оскільки позивача допущено до роботи з 01.03.2023 року. Фактично середній заробіток [PERSON] за період з 09.12.2021 по 28.02.2022 складає 48447,74 грн. виходячи з наступного розрахунку: середня заробітна плата за годину складає: 37690,68 грн. (19171,01 грн. жовтень 2021 р., + 18519,67 грн. листопад 2021 р.) : 338 год. = 111,51 грн.; середній заробіток з 09.12.2021 по 31.12.2021 складає: 123 год. х 111,51 грн.= 13768, 13 грн.; середній заробіток з 01.01.2022 по 31.01.2022 складає 151 год. х 111,51 грн. = 16838,01 грн.; середній заробіток з 01.02.2022 по 28.02.2022 складає 160 год. х 111,51 грн. = 17841,60 грн.; На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середня заробітна плата за за період з 09.12.2021 по 28.02.2022 р. у розмірі 48447,74 грн. Згідно п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення». Оскільки позивач наказом № 231/АГ від 01.03.2022 року допущений до роботи з 01.03.2022 року, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, оскільки відсутній предмет спору. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи задоволені, відповідно до положень\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в в розмірі 908 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення задоволено, позивач відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати, суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial