Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 18630,44 грн, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 510,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 3475,42 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка [PERSON] , (до реєстрації шлюбу 14.06.2022 Калиновська) перебуває на військовій службі в частині [NUMBER] . 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №167881, за яким з позивачки стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал», як правонаступника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», який в свою чергу є правонаступником ТОВ «Кредитні Ініціативи», який в свою чергу є правонаступником АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №401487967 від 01.08.2013 за період з 16.01.2019 по 21.05.2021 включно у загальному розмірі 26 860,74 грн. Виконавче провадження за вказаним виконавчим написом від 15.06.2021 було відкрито 07.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. (виконавче провадження [NUMBER]). 22.09.2021 відносно позивача винесена постанова приватного виконавця Щербакова Юрія Сергійовича, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на суму 26860,74 грн. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.07.2022, у справі №446/2341/21, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №167881, вчинений 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 26860,74 грн. З заробітної плати позивача на користь відповідача безпідставно було утримано 18630,44 грн, що стало підставою для звернення до суду та що підтверджується довідкою №350/986/200/1064 від 15.09.2022, виданою військовою частиною [NUMBER] , Крім цього, у зв`язку з порушенням відповідачем позадоговірних зобов`язань, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України то до спірних правовідносин підлягають застосування приписи ст. 625 ЦК України, що складає станом на 18.03.2023: 3% річних 510,00 грн., інфляційні втрати 3475,42 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 29.03.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. 09.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих грошових коштів на його підставі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім цього матеріали справи не містять доказів розподілу грошових коштів, які були стягнуті під час виконання виконавчого напису. Також зазначив, що до правовідносин, які склалися між сторонами не підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №167881, заборгованість за кредитним договором №401487967 від 01.08.2013 за період з 16.01.2019 по 21.05.2021 включно у загальному розмірі 26 860,74 грн. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.06.2022 [PERSON] , після реєстрації шлюбі змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.07.2022, у справі №446/2341/21, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №167881, вчинений 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 26860,74 грн. З виконання виконавчого напису №167881 від 15.06.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до довідки № 350/486/200/1064 від 15.09.2022 виданої [PERSON] за місцем її роботи - ВЧ [NUMBER] , з її грошового забезпечення згідно виконавчого провадження № [NUMBER] від 22.09.2021 здійснено відрахування: з жовтня 2021 року по березень 2020 року включно борг в розмірі 16 137,39 грн, винагороду приватного виконавця 1 739,05 грн, витрати на проведення виконавчих дій 700,00 грн. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 у справі №910/22442/16. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 167881 від 15.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з [PERSON] коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було безпідставним. Рішення суду від 11.07.2022 набрало законної сили 11.08.2022. Разом з цим, судом встановлено, що з позивачки у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 22.09.2021 здійснено відрахування: з жовтня 2021 року по березень 2020 року включно в загальному розмірі 18630,44 грн, з яких: борг в розмірі 16 137,39 грн, винагорода приватного виконавця 1 739,05 грн, витрати на проведення виконавчих дій 700,00 грн., тобто з позивачки на користьсаме відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 16137,39 грн, які підлягають поверненню позивачці. Щодо стягнення з відповідача на користь позивач 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, викладала висновки щодо питання застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 цього Кодексу. Так, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 536 та частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України зазначила, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Погодившись із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. У постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відступлення, зокрема, від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, що частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 цього Кодексу в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. У іншій постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення статті 1212 та частини другої статті 625 ЦК України погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 (провадження № 3-295гс16), про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань та зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-14859св20) від 05 квітня 2021 року. Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та, з урахуванням цього, наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З огляду на вказане позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахування 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. Разом з цим, перевіривши розрахунок наданий позивачем до позовної заяви, суд дійшов до висновку проте, що 3 % річних та інфляційних втрат повинні вираховуватись виходячи з суми боргу, яка підлягає до стягненню в розмірі 16137,39 грн та за період: з дати набранням рішенням суду від 11.07.2022 законної сили, тобто з 11.08.2022 та по 28.02.2023, як просить в позовній заяві позивач. З огляду на вказане з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 3 % річних за період 11.08.2022 по 28.02.2023 в розмірі 267,93 грн та інфляційні втрати за період 11.08.2022 по 28.02.2023 в розмірі 1402,67 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивач підлягає стягненню 1073, 60 грн судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial