Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої непрацездатної дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачкою перебував в шлюбі з 21 червня 2003 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного сулу м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] з листопада 2020 року почав проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а з січня 2022 року також і старший син [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до позивача за вищевказаною адресою. Вказані обставини були зумовлені тим, що відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до міста Києва де фактично створила нову сім`ю. Станом на теперішній час позивач разом з дітьми фактично постійно проживають у [ADDRESS] . При цьому, діти як знаходилися, так і знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною, працює, з її слів у Державному космічному агенстві України, і можливість надавати таку допомогу має. Разом із тим, відповідачка також не приймає жодної участі у вихованні дітей, не дбає про їхній фізичній, освітній і культурний розвиток. При цьому, їх спільні діти потребують не тільки матеріальної допомоги, а й батьківської уваги, якої [PERSON] їм взагалі не приділяє займаючись своїм власним життям. Більш того, їх спільний із відповідачкою син [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, та потребує особливого догляду і реабілітації, піклування та матеріальної допомоги. Зважаючи, що у добровільному порядку відповідачка не виявляє бажання надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Просив суд: стягувати щомісячно з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на його [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягувати щомісячно з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на його [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу); питання щодо розподілу судових витрат вирішити у відповідності до вимог ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 22 лютого 2023 судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на який станом на 29 березня 2023 року суду не надано. 29 березня 2023 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 3828 від 29.03.2023. Ухвалою судді від 30 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду від 27 квітня 2023 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні позивача [PERSON] . 12.05.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В якій вказали на те, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважають даний позов безпідставним. Звернули увагу на те, що позивачем не долучено до позовної заяви жодного доказу на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, а тому вони судом не повинні бути задоволені. Вказали, що як вбачається із змісту позовної заяви та додатків до неї [PERSON] на підтвердження тієї обставини, що їх діти проживають нібито з позивачем надає документ, який має назву «Акт про фактичне проживання осіб за адресою», проте як вбачається зі змісту даного документу на ньому відсутня дата його складання, а текст заздалегідь був надрукований, що на думку Відповідача ставить під сумнів достовірність даних під якими було проставлено підпис осіб, що зазначені. Зазначили, що відповідачу достовірно відомо, що молодший син, [PERSON] , мешкає з понеділка по п`ятницю з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а старший син, [PERSON] , який офіційно працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на посаді «укладальник-пакувальник» з 11.08.2022 року, отримує заробітну плату, а також одержує державну соціальну допомогу та проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і лише ходить ночувати до батька. Повідомили, що на теперішній час відповідач у зв`язку з розглядом справи поніс судові витрати у розмірі 8000 грн. Докази витрат, які відповідач поніс, та має понести у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав та просив суд позов задовольнити. Відповідачка та представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з наведених в відзиві підстав. Вказали, що наразі тривають судові спори між сторонами щодо поділу майна подружжя, оскільки позивач фактично позбавив відповідачку права власності в спільному майні подружжя. Відповідачка була вимушена поїхати проживати в м. Київ та на даний час офіційно не працевлаштована. Вважають, що оскільки діти фактично не проживають з батьком, так молодший син знаходиться на утримання матері позивача, а старший фактично перебуває у батьків відповідача тому даний позов є тиском на відповідача у зв`язку з судовими розглядом спорів щодо поділу майна подружжя. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що мати переїхали в 2021 році проживати в м. Київ. Вказав, що живе у дідуся з бабусею у вихідні дні, батьків матері, а ночувати ходить до батька. Всі витрати оплачує батько. У батька більше коштів ніж у матері. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , мати відповідачки повідомила суду про те, що молодший онук [PERSON] проживає з дідусем і бабусею, а саме з батьками позивача, а старший онук [PERSON] проживає разом з нею та її чоловіком. Єгор ходить лише ночувати до батька і то не завжди. Після роботи [PERSON] приходить до них, вечеряє з ними та потім спати йде до батька. Деякий час [PERSON] жив з ними. Свідок [PERSON] , батько відповідачки, вказав, що молодший онук проживає з бабусею, матір`ю позивача, а старший онук [PERSON] проживає як з ними так із батьком. Так він працює неподалік їх квартири, з робочим графіком з 08.00 до 15.00. Обідає і вечеряє разом з ними, а потім йде спати до батька. Іноді він залишається з ними на вихідні дні. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року . Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис №306, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.03.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська; [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис №904, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.08.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року у справі №202/7084/18, провадження №2/202/2582/2018 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги позивача задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало чинності 14.01.2019 року. Згідно з Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2170 від 15 травня 2023 року, виданої на підставі заяви [PERSON] на 94/200 домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - уповноважений власник, син [PERSON] ; син [PERSON] . Відповідно до розпорядження Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №176-р від 28.08.2023 року «Про визначання місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] », визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Однак, суд із врахуванням обставин справи, а саме те, що малолітній [PERSON] зареєстрований разом з відповідачкою, та як встановлено в судовому засіданні проживав з бабусею, та лише з 28.08.2023 року розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради визначено місце проживання малолітнього разом з батьком, з урахування приписів ст. 182 СК України, дійшов висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечення її потреб, вважає за доцільне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком, а саме з 28 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього працездатного сина [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті від заробітку доходу, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, про що повідомили сторони по справі та отримує державну соціальну допомогу та підтвердження позивачем надано довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 АВВ №144494, відповідно до якої інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2023 року та дата чергового переогляду 07.02.2023 року. Відповідно до Довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» № 140/к від 11.08.2022 року [PERSON] працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді укладальник-пакувальник з 11 серпня 2022 року. Згідно з Інформацією Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, перший заступник голови [PERSON] за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року отримав заробітну плату з урахуванням надбавок, премій в сумі 170670 грн. Відповідно до трудової книжки [PERSON] , серія [NUMBER] , остання звільнена з Національного центру управління та випробувань космічних засобів за згодою сторін з 19.05.2023 року. Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до ст.ст.198,\~200 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. При цьому суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності. Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи із\~вищевикладеного,\~оскільки матеріалами\~справи жодним\~належним доказом\~не доведена\~потреба позивача\~в наданні\~відповідачкою йому\~матеріальної допомоги\~на утримання\~повнолітнього непрацездатного\~сина та відповідно і матеріальна можливість матері, відповідачки по справі, утримувати сина, тому суд, беручи до уваги обставини справи не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, у зв`язку із тим, що позивача на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial