Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] як опікун, який діє в інтересах недієздатного [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська І.А., [PERSON] , про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна із чужого володіння. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.09.2023 позов [PERSON] як опікуна, який діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська І.А., [PERSON] , про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна із чужого володіння, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 04.10.2023 до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] адвоката Майстренко Л.О. про постановлення додаткової ухвали суду, в якій остання просила постановити додаткову ухвалу у даній справі щодо судових витрат, якою стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 36 500 (тридцять шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги адвоката. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Майстренко Л.О. заяву про постановлення додаткової ухвали щодо відшкодування відповідачці витрат на правову допомогу підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданої заяви. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні вирішення питання про відшкодування відповідачці судових витрат залишив на розсуд суду. Вислухавши учасників по справі, вивчивши подану до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи № 758/6737/22, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 25.09.2023 позов [PERSON] як опікуна, який діє в інтересах недієздатного [PERSON] було залишено без розгляду, оскільки належним чином повідомлений позивач та його представник повторно не з`явилися в судове засідання. Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18). Так, в контексті вищенаведеного суд приймає до уваги, що з позовом до суду [PERSON] звернувся у серпні 2022 року. На той час позивач був обізнаним із тим, що договір купівлі-продажу квартири, витребувати яку у [PERSON] просив [PERSON] , був дійсним та чинним станом на час подання позову, оскільки судовий спір з цього приводу триває, справа перебуває на розгляді в суді першої інстанції, рішення у справі не ухвалено. Подаючи позовну заяву, позивач керувався текстом Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV в редакції, яка втратила чинність та не підлягає застосовуванню. Знаючи дійсну адресу реєстрації місця проживання відповідачки, позивач зазначив у позовній заяві іншу її адресу, що призвело до надсилання судом процесуальних документів [PERSON] за неправильною адресою. Відповідач їх не отримувала, її представник (адвокат) була змушена ознайомлюватися з матеріалами справи безпосередньо в суді, що збільшувало обсяг роботи адвоката і, відповідно, вартість її послуг. Крім того, одержавши відзив [PERSON] на свій позов ще в жовтні 2022 року, позивач [PERSON] ухилявся від підготовки та подання відповіді на відзив. При цьому, позивач не міг не знати процесуальні правила подання відповіді на відзив, адже його інтереси представляв у суді адвокат Гонтарєв Р.М., обов`язком якого було пояснити позивачу ці правила, якщо він їх не знав. Лише у липні 2023 року представник позивача адвокат Гонтарєв Р.М. подав до суду клопотання про встановлення позивачу строку для подання відповіді на відзив. Проте, навіть після того, як судом було надано позивачу строк для підготовки відповіді на відзив, така відповідь так і не була подана. Суд оцінює такі дії позивача та його представника як зловживання процесуальним правом із метою безпідставного затягування судового процесу та створення для цього штучних передумов. Суд також враховує, що в березні 2023 року позивач подав клопотання про долучення доказів в справі. Проте судом їх було повернуто позивачу через порушення порядку їх подання, що також затягувало розгляд справи, оскільки не давало суду можливість закрити підготовче провадження в справі. При цьому, позивач не міг не знати процесуальні правила подання доказів до суду, оскільки його інтереси представляв у суді адвокат Гонтарєв Р.М. Більше того, позивач [PERSON] починаючи з 07 серпня 2023 року припинив з`являтися в судові засідання без надання доказів поважності причин неявки, та не просив суд розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні 07 серпня 2023 року, на яке не з`явився позивач, але в яке з`явився представник позивача адвокат Гонтарєв Р.М., останній подав до суду заяву про відмову від позову. Після роз`яснення судом наслідків відмови від позову, адвокат не наполягав на заяві та просив суд відкласти судове засідання, бо йому треба узгодити позицію з позивачем. Після 07.08.2023 в судові засідання перестав з`являтися не тільки позивач, але і його представник адвокат Гонтарєв Р.М., який подав до суду заяву про те, що вони просять не розглядати заяву [PERSON] про відмову від позову. Причини своєї неявки в судові засідання 05.09.2023 та 25.09.2023 позивач та його представник адвокат Гонтарєв Р.М. суду не повідомили. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач пред`явив безпідставний, штучний позов і його дії були необґрунтовані. Так само необґрунтовано та зі зловживаннями процесуальними правами сторона позивача діяла під час розгляду справи, і як наслідок необґрунтованих дій позивача відповідач була змушена захищати свої права в суді та оплачувати витрати на правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial