Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстровано 24 жовтня 1992 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з 2020 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позов визнав частково, просив розподілити судові витрати між сторонами, про що надав письмову заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 24 жовтня 1992 року у Кременчуцькому палаці шлюбів, актовий запис за № 1549, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони у справі не мають. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з червня 2020 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не виявила бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим необхідно прізвище [PERSON] залишити « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. та наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, що відповідач визнав позов фактично при проведенні першого судового засідання призначеного при відкритті провадження у справі, виходячи із принципу рівності сторін щодо розміру понесених ними судових витрат, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 268,40 грн. ((1073,60 грн. : 2) : 2). Інша частина сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн. підлягає поверненню позивачу.

Outcome: partial