Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Варбан О. В., 11.08.2023 звернувся до суду з позовом до КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» від 06 липня 2022 року №112 про призупинення трудових відносин з ним - [PERSON] ; - зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 липня 2022 р. по 11 серпня 2023 р. у сумі 84498 грн 70 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на таке: Він працює в КП «СЕЗ» Костянтинівської міської ради слюсарем-сантехніком. З 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією з боку російської федерації. 06.07.2022 Відповідачем було прийнято Наказ №112, відповідно до якого оголошено призупинення трудових відносин із ним, як з працівником, з 07.07.2022, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Наказ прийнятий відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136, який набув чинності 24.03.2022. Вважає, цей Наказ незаконним, таким, що винесений Відповідачем з порушенням ст.13 Закону № 2136-ІХ, зауваживши на тому, що аналіз частини 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ, коментар Міністерства економіки України до Закону № 2136-ІХ, зокрема до статі 13 вказаного Закону, дають підстави для виснування, що право роботодавця на призупинення трудових відносин з працівником не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Проте на теперішній час КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» продовжує свою діяльність в повному обсязі; усі працівники, в тому числі керівний склад Підприємства, продовжують виконувати посадові обов`язки, отримують заробітну плату, на заробітну плату нараховуються внески та обов`язкові платежі до відповідних фондів; Наказ №112 від 06.07.2022 стосується лише його; Відповідач продовжує набір працівників за трудовими договорами для виконання окремих видів робіт. Також оскаржуваний Наказ не містить усіх обов`язкових реквізитів та не містить інформацію про наявність перешкод у провадженні діяльності підприємства, оскільки Підприємство продовжує діяльність у повному обсязі. Він, як працівник Підприємства, бажає продовжувати роботу, а Підприємство продовжує свою діяльність. Таким чином вважає незаконним оспорюваний Наказ та просить його скасувати, поновивши строк на подання цивільного позову як пропущений з поважних причин. Судовою ухвалою від 16.08.2023 відкрите провадження у цивільній справі; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Роз`яснено, зокрема відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та надіслати позивачеві копію відзиву та доданих до нього документів (а.с.27-28). Відповідач, повідомлений про відкриття провадження у справі через систему Електронний суд шляхом доставляння документу в електронному вигляді до електронного кабінету КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» (а.с.29), відзив на позов не подав. Судовою ухвалою від 07.09.2023 витребувано у відповідача - КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради»: копію наказу про прийняття позивача на роботу у КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради»; відомості про розмір нарахованої позивачу заробітної плати за травень - червень 2022 р. із зазначенням кількості виходів у цей період, із зобов`язанням відповідача надати витребувані докази у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (а.с.31). Відповідач, належним чином повідомлений про постановлення ухвали від 07.09.2023 (картка рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення 15.09.2023 - на а.с.38,39), витребувані докази суду не надав, про причини такого неподання суд не повідомив. З`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого: Згідно з наказом директора КП «СЕЗ Костянтинівської міської ради» Щелкунової Т. М. № 112 від 06.07.2022 «про призупинення дії трудового договору», у зв`язку з введенням воєнного стану згідно з п.1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022 - оголошено призупинення трудових відносин з працівником [PERSON] відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136. Призупинення діє з 07.07.2022, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. В.о. інспектору з кадрів наказано ознайомити з цим наказом під підпис або засобами дистанційного зв`язку. Перепідпорядковано майстрів дільниць головному інженеру (копія - на а.с.15 - зворот). Згідно з довідкою КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» від 08.07.2022 № 180 слюсар-сантехник [PERSON] з 07.07.2022 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати до закінчення військового стану (копія - на а.с.16). Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування (Форма ОК-5) щодо застрахованої особи [PERSON] містить відомості про Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» (код ЄДРПОУ 33980739) як страхувальника позивача у період 09.2021 - 2023 р.р. Докази на підтвердження або спростування обставини перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем останнім не надані, вимога суду за ухвалою від 07.09.2023 про витребування доказів відповідачем не виконана. За приписами ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Тож суд, не зважаючи на відсутність відповідного запису у трудовій книжці позивача (копія - на а.с.10-15), зважаючи на наявні у справі вище згадувані докази, визнає обставину перебування [PERSON] у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» у спірний період часу. Вирішуючи питання законності оскаржуваного наказу, судом враховане таке: Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, і востаннє - 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023. Воєнний стан введено на всій території України. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Вищезгадуваним Указом Президента України визначений вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Згідно із ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у редакції на час виникнення спірних правовідносин: 1. Призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану (…). Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. (…) 2. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. (…) 3. У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. (…) 4. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. По-перше, оспорюваним наказом, який хоча і має назву «про призупинення дії трудового договору», фактично оголошене призупинення трудових відносин з працівником [PERSON] , що суперечить чинному законодавству, оскільки ст.13 Закону № 2136 регулює призупинення дії трудового договору, а не трудових відносин. По-друге, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Разом з тим, як убачається з частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. Побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. За умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору, не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Неможливість надавати роботу позивачу, як однієї із складових можливості призупинення дії трудового договору з позивачем станом на час винесення оспорюваного наказу, відповідачем не доведена. В оспорюваному Наказі як на підставу «призупинення трудових відносин» з [PERSON] КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» посилається на введення воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, проте Наказ не містить посилання на те, що обставина введення воєнного стану в Україні унеможливлює продовження трудової діяльності сторонами. Як на час винесення оспорюваного Наказу, так і на час розгляду цивільної справи КП «СЕЗ Костянтинівської міської ради» продовжує працювати, що вбачається з публікацій на офіційному сайті Костянтинівської міської військової адміністрації у вільному доступі в мережі Інтернет (https://konstrada.gov.ua/zvernennya-gromadyan), згідно з якими в умовах воєнного стану комунальники міста продовжують виконувати задачі в напрямку роботи по утриманню багатоквартирних житлових будинків і прибудинкових територій, і ця обставина відповідачем не спростована. Тобто причинно-наслідковий зв`язок між введенням воєнного стану в Україні і необхідністю призупинення дії трудового договору (у Наказі - «трудових відносин») з позивачем з та неможливістю забезпечити роботою позивача за оспорюваним наказом не простежується. Також оспорюваний Наказ не містить інформації про спосіб обміну інформацією між сторонами, умови відновлення дії трудового договору. З огляду на наведене, суд дістає висновку про незаконність оспорюваного наказу. Щодо строку на звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору, судом враховане таке: Кодекс законів про працю України не містить норму, якою регулюється призупинення дії трудового договору, така можливість надана сторонам трудового договору Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Разом з тим, за загальним правилом, закріпленим частиною 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Копія оспорюваного Наказу містить підпис позивача з ознайомленням з цим Наказом, не зазначаючи при цьому дату ознайомлення. Проте на обставину ознайомлення із цим Наказом пізніше дати його винесення 06.07.2022 позивач не посилається. До суду позивач звернувся 11.08.2023 - поза строк, передбачений ст.233 КЗпП України, і просить про поновлення цього строку як пропущеного з поважних причин. Як на поважність причин пропущення строку позивач посилається на ту обставину, що він не мав можливості звернутися до суду у встановлені строки у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022, продовженим подальшими Указами дотепер. За тією обставиною, що з червня 2022 р. Костянтинівський міськрайонний суд у м. Костянтинівці працює в дистанційному режимі, єдиною можливістю подати відповідний позов для себе вважав звернення до адвоката, який має доступ до системи «Електронний суд» та має електронний цифровий підпис. Проте у зв`язку із складними обставинами частина адвокатів евакуювалася із Донецької області, зокрема з м. Костянтинівки, а частина припинила свою діяльність, що унеможливило його вчасне звернення за правничою допомогою. При вирішенні питання поважності пропущеного позивачем строку звернення до суду, суд зважає на таке: Місцем перебування сторін є м. Костянтинівка Донецької області. Костянтинівська міська територіальна громада як згідно з «Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 29 червня 2022 року», затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 01 липня 2022 року № 143) (втратив чинність), так і відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, (чинний), віднесена до територій, на яких ведуться активні бойові дії. Обставина перебування міста на території активних бойових дій, під постійним ворожим обстрілом, зумовила перехід чисельної кількості підприємств і установ міста на дистанційну форму роботи, у тому числі - Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, який працює у такому режимі з 28.04.2022, а також - вимушене переміщення великої кількості осіб з міста Костянтинівка в інші більш безпечні міста України та закордон, у тому числі адвокатів, з чим позивач пов`язує неможливість вчасного звернення за правничою допомогою і звернення до суду. Тож суд визнає поважною причиною пропущення позивачем законодавчо визначеного строку звернення до суду за захистом порушеного права, та дістає висновку про необхідність поновлення цього строку. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що оспорюваний Наказ, яким оголошено призупинення трудових відносин з позивачем, виданий відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15.03.2022 "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладену на нього трудову функцію. Отже, внаслідок видання незаконного наказу «про призупинення дії трудового договору» фактично створена ситуація вимушеного прогулу, викликана протиправними діями роботодавця. Тому, у спірних правовідносинах, вирішуючи питання відшкодування позивачу заробітної плати за вказаний період, суд за аналогію закону (ч.9 ст.10 ЦПК України) застосовує ч.2 ст.235 КЗпП України, відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абз.4 п.2). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1 п.8). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.4 п.8). Через невиконання відповідачем судової ухвали від 07.09.2023 про витребування відомостей про розмір нарахованої позивачу заробітної плати за травень - червень 2022 р. із зазначенням кількості виходів у цей період, суд за вихідні приймає дані Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) (а.с.17-18), згідно з якими сума заробітку позивача за 05.2022 склала 6500,00 грн, за 06.2022 - 6500,00 грн. Середньоденний заробіток вирахуваний судом, виходячи із наведених показників, а також робочих днів у травні, червні 2022 р. - 22 дні та 22 дні відповідно. Тож, середньоденний заробіток позивача визначений у сумі 6500,00 грн/ 22 дні + 6500,00/ 22 дні = 295,45 грн + 295,45 грн = 590,90 грн / 2 = 295,45 грн. Як розрахунковий показник робочих днів судом приймаються календарні дні у річний період з 07.07.2022 по 07.07.2023, який за вирахуванням вихідних днів становить 261 день. При цьому, в кількість робочих днів у спірному періоді включені святкові дні, оскільки згідно зі статтею 6 Закону №2136 призупинено дію статті 73 КЗпП - святкові та неробочі дні тимчасово відмінено; частини третьої статті 67 КЗпП - відмінено перенесення вихідного на наступний робочий день у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем; частини четвертої - п`ятої статті 67 КЗпП - відмінено перенесення вихідних днів за рекомендацією Кабінету Міністрів України. Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 77112,45 грн = 295,45 грн * 261 день. Позивач просить зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 липня 2022 р. по 11 серпня 2023 р. у сумі 84498 грн 70 коп. Тож, вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем у розрахунок включений період, що перевищує річний. З огляду на наведені обставини і відповідні ним підстави, позов підлягає частковому задоволенню. За приписами п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, згідно з якими суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, в частині зобов`язання нарахувати та сплатити середній заробіток необхідно допустити негайне виконання рішення, але не більше ніж за один місяць. В силу ст.141 ЦПК України з урахуванням відстрочення позивачу сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі та висновку суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн, виходячи з такого: Позивачем заявлено дві вимоги: немайнового характеру - визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу; майнового характеру - зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2684 грн. 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1073,60 грн = 2684 грн*0,4. Тож за вимогу немайнового характеру з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн. Щодо вимоги майнового характеру: 1% від заявленої суми середнього заробітку складає 844,99 грн = 84498,70 грн * 1%, від задоволеної судом суми - 771,12 грн = 77112,45 грн * 1%. Оскільки 1% від визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу менший за 1073,60 грн, тому за вимогу майнового характеру з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн. Загалом з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2147,20 грн = 1073,60 грн + 1073,60 грн.

Outcome: partial