Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

28 березня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив 2 червня 2023 року, про визначення місця проживання малолітньої дитини. В уточненому позові (а. с. 32-38) зазначив, що з відповідачкою перебував у шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду від 26.02.2020 року, яке набрало законної сили. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Хоча дитина і проживає разом з матір`ю, проте вона виявляє повну безтурботність до інтересів дитини, її духовного та фізичного розвитку, нехтує обов`язками по вихованню хлопця, приділяючи вісь свій вільний час виключно своїм особистим проблемам. Така ситуація здебільшого зумовлена згубною звичкою відповідачки до вживання спиртного. Протягом другої половини 2022 року відповідачка забороняла позивачу бачитися з сином, а наприкінці цього року вона разом з дитиною без згоди позивача виїхала за кордон до Словаччини у місто Братиславу. За кордоном мати веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртним, не доглядає за дитиною, жодним чином не сприяє її духовному та фізичному розвитку, перебуває у фактичних шлюбних стосунках з чоловіком, який застосовує до дитини покарання, пов`язані з фізичним насильством. Внаслідок вчинюваного відповідачкою та особою, з якою у неї фактичні шлюбні стосунки, сварок, що супроводжуються галасом, криками, лайкою, до місця проживання [PERSON] в [PERSON] за скаргою оточуючих прибула комісія зі складу співробітників служби у справах дітей, яка застигла в номері безлад, багато пляшок з різноманітними алкогольними напоями, мати хлопчика у стані сильного алкогольного сп`яніння, що потягло за собою вилучення дитини та приміщення хлопця до Центру для дітей і сім`ї у [PERSON] , де він проживає і станом на момент подання уточненого позову. Рішенням районного суду Братислави від 26.01.2023 року схвалено рішення управління праці, соціальних прав та сім`ї у м. Братиславі про передачу сина сторін під опіку Центру для дітей та сім`ї. В рішенні регіонального суду Братислави від 07.03.2023 року зазначено, що поведінка матері дитини, яка не здатна належним чином піклуватися про хлопця та забезпечувати умови для його нормального розвитку, містить ризики для здоров`я, життя та належного психофізичного розвитку дитини, у зв`язку з чим є таким, що відповідає інтересам дитини максимальним чином, влаштування його під опіку Центру для дітей і сім`ї. За вказаних обставин, зазначає в позові відповідач, проживання дитини разом з батьком буде максимальним чином відповідати інтересам сина, оскільки між ним та [PERSON] існує міцний емоційний зв`язок, хлопець тягнеться до нього. Відповідач має постійну роботу, що гідно оплачується, на відміну від відповідачки, яка не працевлаштована, не має сталих джерел доходів; він здатен створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, забезпечити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, тоді як мати за особливостями її світогляду, кола інтересів, яке замикається її власними потребами, її згубними звичками, не готова належним чином виконувати обов`язки матері. Наведені факти є тими винятковими обставинами, що можуть розлучити малолітню дитину з її матір`ю. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання сина з батьком. Ухвалою судді від 09.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. На підставі ухвали суду від 17.08.2023 року закрите підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Пояснив суду, що відповідачка з перших місяців сумісного проживання проявила свою залежність від алкоголю, внаслідок чого в сім`ї виникали постійні сварки, вона могла випити вночі велику кількість спиртного, а потім з криками будила його, озброєна ножом, демонстративно різала собі вени. Три-чотири рази вона кодувалася від алкоголізму, але марно. Коли сторони припинили спільне проживання, вона стала забороняти йому бачитися з сином, блокувала його телефони. Коли приїхала до Братислави, спочатку адресувала йому дзвінки, що містили погрози, до яких зазвичай приєднуються її кавалери, які також перебувають в полоні залежності від алкоголю. Її теперішній співмешканець б`є дитину, як повідомляють позивачеві знайомі, що проживають поряд з відповідачкою. У відсутність визначеного рішенням суду місця проживання дитини, яка в теперішній час знаходиться під опікою виховного центру в Братиславі, уповноважені з захисту прав дітей структури не віддадуть йому дитину. Він створив сім`ю з іншою жінкою, з якою знайомий [PERSON] та до якої він має щирий потяг, і вона відповідає йому взаємністю. В новій родині позивача виховується дитина, що біологічно походить від нього, яку полюбив [PERSON] . Він і його нова дружина не вживають спиртного, позбавлені інших шкідливих звичок, забезпечені житлом, працевлаштовані, мають гідний заробіток, в житлі є всі умови для якісного проживання сина. Визначення проживання сина з ним максимальним чином відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Представник позивача підтримав доводи свого довірителя. Просить про ухвалення рішення на його користь. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце вирішення спору, до суду не з`явилася. Відзиву на позов, клопотань про відкладення судового засідання або про вирішення справи у її відсутність суду не надала. За вказаних обставин суд зі згоди позивача та його представника у відповідності до ст. 280 ЦПК України постановив про вирішення справи при заочному судовому розгляді. Представник третьої особи в судовому засіданні знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, про що складений відповідний письмовий висновок органу опіки, який констатує добрі умови для зростання та виховання дитини в родині позивача та містить умовиводи про доцільність проживання сина саме з батьком. Вислухавши учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони, які перебували у шлюбі, що розірваний на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України внормовано право батьків на визначення місця проживання дитини, яке щодо дитини, яка не досягла десяти років, за загальним правилом визначається за згодою батьків. Процедуру вирішення спорів між матір`ю та батьком про місце проживання малолітньої дитини врегульовано статтею 161 СК України, яка встановлює право батьків на звернення до суду, якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина. Як випливає з наведеної статті 161 СК України, при вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Наведене положення законодавства свідчить про пріоритетність інтересів дитини при вирішенні питання про місце її проживання, що узгоджується зі змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, про те, що у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Подібний правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19), згідно із яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім права батьків. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивачки, суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Разом з тим вказана норма не є підставою для безумовного визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки нею (нормою) встановлені виключення з загального правила, якими можуть бути виключні обставини. Задовольняючи позов, суд вважає, що такими виключними обставинами є надані суду фактичні дані про хворобливу залежність матері дитини від алкоголю, яка в силу ст. 161 СК України є самостійною підставою для відмови матері в передачі їй дитини для спільного проживання. Більш того, за встановлених судом обставин означена згубна звичка матері, що тягне за собою особливості способу її життя, характеризується настанням наслідків у вигляді втрати контролю над дитиною, ігнорування її інтересів, залучення до проживання з дитиною сторонніх осіб, що також страждають на хворобливу залежність та застосовують до хлопчика фізичне насильство, свідчить про те, що в подальшому її постійна присутність у житті сина за умови їх спільного проживання буде згубно відбиватися на фізичному та психологічному стані і розвитку сина. Означені обставини, які в силу згаданої статті 161 СК України виключають передачу дитини для проживання разом з матір`ю, переконливо доведені позивачем з застосуванням фактичних даних, якими є рішення судів Словаччини про передачу [PERSON] під опіку Центру для дітей та сімей, показання свідків. Зокрема з рішення окружного суду Братислави від 25.01.2023 року про передачу сина сторін під опіку Центру для дітей та сімей випливає, що відповідачка під час проживання в готелі в місті Братиславі вчинила скандал, внаслідок якого адміністрація звернулася до управління праці, соціальних справ та сім`ї, представники якого по мірі прибуття до готелю констатували перебування відповідачки в стані сильного алкогольного сп`яніння, агресії, безлад в номері, наявність пляшок з під алкоголю, тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів на тілі відповідачки та її обличчі. Нетверезий стан відповідачка пояснила сваркою із співмешканцем, який побив її та вдарив її сина. Малолітній [PERSON] розповів, як хлопець матері вдарив його та маму, заявив, що він не хоче проживати з цим чоловіком та боїться його (а. с. 67-70). Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили наведені обставини, розповівши, що відповідачка має великі проблеми з алкоголем. За показаннями свідка [PERSON] , [PERSON] весь час п`яна, не готує їсти, в ці часи повністю уходить від обов`язку з догляду за дитиною, навпаки, - своєю поведінкою згубно впливає на емоційний та психічний і фізичний стан сина. Свідок [PERSON] показала, що є дружиною позивача, зі слів якого знала про те, що у нього є дитина від першого шлюбу. Під час проживання [PERSON] разом з сином сторін в [PERSON] позивачу зателефонувала сестра відповідачки та повідомила, що життю та здоров`ю хлопчика загрожує небезпека з боку матері. Коли свідок та позивач приїхали до місця проживання відповідачки, вони застали останню в стані сп`яніння. Відповідачка вдавала, що усвідомила глибину небезпечності ситуації та вмовляла не забирати дитину, обіцяючи, що кине пити. Проте нічого в її поведінці не змінилося, і згодом батько відповідачки забрав дитину до себе в родину, при цьому мати продовжувала пити, навіть не володіючи інформацією про те, що дитина виїхала до іншого населеного пункту. Коли свідок в товаристві матері позивача, відповідачки та сина сторін на початку військової агресії Росії проживала в Польщі, хлопчик перебував під опікою свідка та бабусі, тоді як мати вживала спиртне та розважалася. В [PERSON] , куди вона виїхала з сином, продовжувала такий самий спосіб життя, залишаючи дитину на сторонніх осіб, у яких хлопчик проживав по кілька днів. Коли дитину вилучили та помістили до дитячого будинку, його відвідувала бабуся, в яку під час першого візиту вчепився хлопчик і просив забрати його до себе, кажучи, що мама погана. Органи опіки в [PERSON] не дозволили матері позивача забрати [PERSON] , тому він по теперішній час знаходиться під опікою виховного закладу, а відповідачка відвідує його за встановленим органом опіки графіком. Дійшовши висновку про небезпеку для дитини у випадку залишення її з матір`ю, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання сина з позивачем, а саме: вік батька, задовільний стан його здоров`я, стабільний заробіток, позитивні характеристики, відсутність згубних звичок, які свідчать про належний рівень його емоційно-вольових якостей, наявність сім`ї, де виховується рідний брат [PERSON] , його безумовну любов до дитини, задовільні побутові умови, любов хлопчика до батька (а. с. 40-60). З зазначеним висновком суду логічно поєднуються і письмовий висновок органу опіки та піклування (а. с. 107-108), який є обов`язковим при розгляді справ такої категорії, про доцільність проживання малолітнього сина з батьком, належні умови для гармонійного розвитку хлопчика, який містить інформацію про те, що Департамент соціального захисту дітей та соціальної опіки Міністерства праці, соціальних справ та родини Словаччини повідомив Посольство України в Словацькій Республіці про факт тимчасового вилучення дитини та влаштування її до виховного закладу через неналежне виконання матір`ю обов`язків з виховання дитини, систематичне вживання нею алкоголю. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, суд враховує і думку дитини про бажання проживати поза сферою материнського догляду, хоча й не висловлену в судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 171 СК України, проте сприйняту судом шляхом дослідження інших процесуальних джерел, таких як показання свідків, зміст рішення окружного суду Братислави від 25.01.2023 року. Виходячи з викладеного, суд констатує максимальне дотримання інтересів дитини за умови її проживання з батьком та близькими родичами і вважає, що перебування під щоденною опікою батька буде більш сприятливим для психологічного благополуччя хлопчика, оскільки, як зазначено судом, національним та міжнародним законодавством встановлено пріоритетність інтересів дитини, між тим відповідачка не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості хлопця, а й навпаки, її присутність у житті сина за наведених судом особливостей способу її життя та наслідків цього способу у вигляді усунення від виконання батьківського обов`язку відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved