Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач 07.11.2022 звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.12.2006 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 375К, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 14200 доларів США на термін до 07.12.2009, та зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, в порядку, встановлених кредитним договором. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2011 стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55772,21 грн, що еквівалентно 7011,47 доларів США, нараховану станом на 11.10.2010 року. Однак винесене рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення суду не виконано. Прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 5439,28 доларів США. Строк за який потрібно стягнути заборгованість відповідача згідно ст. 625 ЦК України, а саме три проценти річних від простроченої суми починається з 28.03.2012 по 01.02.2022 та сума становить 1607,30 доларів США. Просив стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати. Представник відповідача 15.02.2023 подав суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2011 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 55572,21 грн заборгованості по договору кредиту № 375К від 08.12.2006. Відповідачем не заперечується право позивача передбачене ст. 625 ЦК України, однак позивач при розрахунку 3% річних за основу нарахування приймає 5439,28 доларів США, в той час, коли в позовній заяві зазначає, що заборгованість відповідача виникла на підставі рішення Тисменицького районного суду. Однак як вбачається зі змісту даного рішення, така заборгованість на день прийняття рішення зафіксована в сумі 55572,21 грн, з яких тіло кредиту 43111,19 грн, сума заборгованості по відсотках 7551,08 грн, пеня 4909,94 грн. Отже 3% річних підлягають нарахуванню від суми 55572,21 грн. Крім того, позивач заявляє термін нарахування 3% річних з 28.03.2012 по 01.02.2022. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 10 та 28 квітня 2018 у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, котрі передували подачі такого позову. Тобто у позивача існує право на стягнення трьох відсотків річних від суми заборгованості в межах трьох років, що передували зверненню до суду. Даний термін становить з 01.02.2020 по 01.02.2022, тому 3% річних за цей період становить 3339 грн. Просив застосувати встановлений ст. 257 ЦК України трьохрічний термін позовної давності, задоволивши позов частково на суму 3339 грн за період з 01.02.2020 по 01.02.2022. Представник позивача у відповіді на заяву про застосування строку позовної давності пояснив, що позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, тому договір вважається невиконаним, є чинним та продовжує свою дію. Обставини, на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просив позов задоволити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві представник відповідача просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача, позов визнав частково, а саме в частині, що зазначена в заяві про застосування строку позовної давності. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Установлено, що 08.12.2006 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 375К. Згідно договору відповідач отримав кредит у розмірі 14200 доларів США на термін до 07.12.2009, та зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2011, яке набрало законної сили 02.07.2011, з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 55572,21 грн (а.с.4-5). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Тисменицьким районним судом від 21.06.2011 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Отже, у частині другій статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18 (провадження №61-8487св20). Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках . Позивач звернувся з даним позовом 07.11.2022, отже суд бере до уваги період з 07.11.2019 (початок трирічного строку) по 01.02.2022 (строк, який заявлено стороною позивача), тобто 815 днів. Крім того, суд зазначає, що прострочена сума заборгованості відповідача, з якої слід розраховувати 3% річних становить 55572,21 грн, згідно рішення суду від 21.06.2011. Таким чином, оскільки зобов`язання відповідача перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішенням суду визначене в гривні, підстави для стягнення 3% річних в іноземні валюті відсутні. Стягнення 3% річних в іноземній валюті призведе до протиправної зміни суті обов`язку боржника, який має бути примусово виконаний в національній валюті. Таким чином, розрахунок 3 % річних за період з 07.11.2019 по 01.02.2022 наступний: 55572,21 грн х 3%= 1667,17 грн : 365 дн.= 4,57 грн за день х 815 дн.= 3724,55 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 3724,55 грн, що становить 3% річних. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 201,95 грн витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 599, 625-627 ЦК України, ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: approved