Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Тумак Андрій Михайлович, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування. Посилалася на те, що відповідно до договору довічного утримання від 30.10.2015 року [PERSON] передала їй у власність квартиру [ADDRESS] . Проте між сторонами не було вирішено питання щодо земельної ділянки за даною адресою. [PERSON] померла [INFO] . Єдина спадкоємиця за законом [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з частки земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:20:002:0233, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Проте, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки [ADDRESS] з тих підстав, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Також зазначила, що відповідно до довідки ЧМБТІ №1619 від 17.10.2022 року на земельній ділянці [ADDRESS] розташовано: житловий будинок літ.А, загальною площею 90,1 кв.м., житловий будинок літ.Ж, загальною площею 53,5 кв.м., сараї літ.Г, Д, З, Л, М, літня кухня літ.Е, навіс літ.П, вбиральня літ.О, вбиральня літ.Н, криниця літ.К, огорожа №1-5, вигрібні ями 1.11. На момент смерті [PERSON] вона була співвласником земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:20:002:0233, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки ЧМКБТІ частка у майні будинковолодіння, що належало [PERSON] на момент приватизації земельної ділянки склала 22/100 частин будинковолодіння. При цьому, отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку вона не має можливості, оскільки частка спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності визначена не була. Просила визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га з кадастровим номером 7310136300:20:002:0233, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №314979, виданого 13.05.2009 року Чернівецькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010980900645, що розташована за адресою [ADDRESS] , становила 22/100 частин. Також просила визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га з кадастровим номером 7310136300:20:002:0233, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №314979, виданого 13.05.2009 року Чернівецькою міською радою, що розташована за адресою [ADDRESS] , відповідно до спадкування після смерті [PERSON] становить 22/100 частин. Ухвалою суду від 09.08.2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. 28.08.2023 року судом було витребувано від приватного нотаріуса Тумака А.М. матеріали спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 14.09.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду. Відповідачами відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав. Відповідачі у судове засідання також не з`явилися. Подали до суду заяви про визнання позову, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Тумак А.М. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1993 року належала на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.10). 13.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язалася забезпечувати її утриманням та доглядом довічно (а.с.11). На підставі вказаного документу право власності позивача на квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.29). [INFO] [PERSON] померла (а.с.71). Після її смерті залишилось спадкове майно. Так, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №314979, виданого 13.05.2009 року, земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.93). Частки співвласників у майні визначені не були. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлої за законом є позивач [PERSON] , яка була її онукою (а.с.64-95). Позивач у визначеному Законом порядку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області №255/02-31 від 14.11.2022 року [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,1га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7310136300:20:002:0233, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю визначеної частки померлого у спільному майні (а.с.95). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Згідно зі ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положеннями статті 89 Земельного кодексу України регламентовано, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. «г» ч. 1ст. 87 ЗК України). За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з висновку ЧКОБТІ від 14.05.2012 року, частка спадкодавця [PERSON] у будинковолодінні [ADDRESS] , становила 22/100 частини. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника може бути змінена за рішенням суду. Згідно з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З правового аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді. Позивач [PERSON] бажає отримати спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , до складу якої входить частина земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136300:20:002:0233, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві спільної сумісної власності співвласниками будинковолодіння [ADDRESS] , однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, остання не може реалізувати свої правомочності для права власності на вказану земельну ділянку. Таким чином, позовна вимога про визначення розміру частки померлої у майні обгрунтована та підлягає задоволенню. Згідно з п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Щодо вимоги про визначення за [PERSON] права власності на спадкове майно померлої у виді 22/100 частки у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:20:002:0233, то суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки судом визначено частку спадкодавця у праві на вищевказану земельну ділянку, а тому позивачем не втрачено можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідній частці. Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно у відповідній частці, яке залишилось після смерті спадкодавця є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial