Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним. В обгрунтування позову покликається на те, що у провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. У шлюбі мають двох дітей [PERSON] , яка є повнолітньою, та [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення спільного проживання дружина з дітьми перейшла проживати на орендовану квартиру. Вказав, що молодша дочка важко переносила роздільне проживання, тому просила, щоб він забрав її додому, де у неї є своя кімната, ігровий куток тощо. Спочатку дружина не заперечувала, щоб дочка проживала з ним, але після чергової сварки по телефону, стала наполягати, щоб привіз її до неї. Добровільно узгодити місце проживання дитини їм не вдається, дружина через власні амбіції не хоче вирішити мирно питання проживання дитини. Просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним, зазначаючи, що між ними склались надзвичайно теплі, дружні стосунки, встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, тому розлука з ним буде впливати на дитину негативно. Позивач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви, викладені у заяві. Просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву, в якій просила про розгляд справи без її та відповідачки участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в суд не з`явився, начальника скерував до суду письмові пояснення, у яких задоволенню позову не заперечила, вказала, що дитина проживає та зареєстрована разом з батьком, мати не проживає з ними з червня 2023, зі слів дитини, вона бажає проживати з батьком, який піклується про неї. Вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, викладеними в п. 24 постанови Пленуму №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання відповідачем позову повинно бути безумовним. В такому випадку суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, оглянувши заяви представника позивача, відповідачів, суд приходить до переконання про задоволення позову. Стаття 55\~Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Оглянувши заяви позивача, відповідачки, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст.\~7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З позовної заяви, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , довідки, видано селищним головою № 746 від 21.06.2023, вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] . Між сторонами існує спір про визначення місця проживання малолітніх дітей. Згідно пояснення начальника служби у справах дітей Великолюбінської селищної ради, вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком, у житлі є всі належні умови для проживання дитини, зроблено ремонт, кімнати умебльовані, в наявності побутова техніка, дівчинка має своє спальне місце,стіл для написання уроків, шафа для одягу. При спілкуванні з дитиною встановлено, що вона хоче проживати з батьком, за адресою проживання матері буває зрідка, залишатись там не бажає. Із копії рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17.07.2023 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Із Постанови КЦС ВС від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19, визначено базові елементи, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання взаємин; піклування, захист і безпека дитини; вразливе становище; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів); бажання дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Водночас згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові КЦС ВС від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 зазначено, що суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Позивач [PERSON] працює майстром оптики, має сталий та регулярний дохід, матеріально утримує дітей, фізично здоровий, належним чином виконує обов`язки щодо виховання та навчання дочки, має достатній батьківський потенціал. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, забезпечуючи інтереси малолітньої дитини [PERSON] , а також, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дочки до батька, спільне проживання її в родині батька, її вік, інші обставини, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини, моральний розвиток, те, що позивач має необхідні умови для участі у її вихованні, крім цього, враховуючи те, що відповідачка в судове засідання не з`явилась, у поданій заяві позов визнала, беручи до уваги відсутність заперечень органу опіки та піклування, які вважають за доцільне визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки в користь позивача 1073 грн. 60 судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви.

Outcome: approved