Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в жовтні 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 180000,00 гривень, на підтвердження чого відповідачем складено розписку. Вказану суму коштів відповідач повинен був повернути до 20.01.2021 року. У зазначений строк відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув у повному обсязі. На час звернення позивача до суду з вказаним позовом, залишок неповернутих коштів за договором позики становить 174000,00 гривень. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, якою просив розглянути справу без участі позивача. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду представник позивача подав заяву про визнання позову. Згідно ч.ч. 1,2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до норм діючого законодавства за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за текстом ЦК України). Відповідно до норм діючого законодавства договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. Зокрема в письмові формі договір позики укладається, якщо його сума перебільшує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної грошової суми є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 20.10.2020 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 180000,00 грн. Згідно розписки, відповідач зобов`язалася повернути борг в термін до 20.01.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Таким чином, судом встановлено, що 20.10.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошей, оригінал якого надано позивачем до суду. Відповідачем частково сплачені грошові кошти в сумі 6000,00 грн. Залишок неповернутих коштів за договором позики становить 174000,00грн. Даний факт відповідачем не оспорюється, оскільки вона позов визнала. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 12-13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач не виконала взяте на себе зобов`язання по поверненню грошової суми 174000,00 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1740,00грн. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає необхідним повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме 870,00грн., сплаченого при поданні даного позову. Таким чином, на підставі ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 870,00грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved