Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Свої вимоги мотивує тим, що зобов`язання про сплату обслуговування кредитної заборгованості є недійсними. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Оскільки відповідачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі. Відтак, просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та задовольнити позов. Зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування № А03.00508.006320072, укладеного між позивачем [PERSON] та АТ «Ідея Банк» в особі уповноваженого працівника та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» 10.02.2020 року, з огляду на нікчемність пункту 1,5, та здійснити перерахунок заборгованості за кредитом (Траншом) № G02.10701.009492375, укладеного 18.02.2022 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року з огляду на нікчемність зобов`язання про сплату обслуговування кредитної заборгованості кредиту. Грошові кошти, отримані внаслідок перерахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування № А03.00508.006320072, укладеного між позивачем, [PERSON] та АТ «Ідея Банк» в особі уповноваженого працівника та ТОВ «Нью Файнене Сервіс» 10.02.2020 року, зарахувати в рахунок погашення заборгованості по кредиту (Траншу) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року. Залишок коштів, які залишаться після здійснення перерахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування № A03.00508.006320072 від 10.02.2020 року та кредитом (Траншом) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року та зарахування отриманих грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом (Траншом) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, повернути [PERSON] на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2023 року відкрито спрощене провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 15.09.2023 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 15.09.2023 року. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 10.02.2020 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» в особі уповноваженого працівника та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» було укладено договір кредиту та страхування № А03.00508.006320072. Згідно з п.1.7 зазначеного договору банк відкрив рахунок та надав позичальнику кредит (грошові кошти) для власних потреб строком на 36 місяців, шляхом переказу коштів в розмірі 89568,57 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 57 коп.), на рахунок [NUMBER] Позичальника, який відкритий АТ «Ідея Банк», МФО 336310. та Позичальник доручив Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4478,43 грн. (чотири тисячі чотириста сімдесят вісім гривен 43 коп.) згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 вищевказаного Договору кредиту та страхування. Договір набуває чинності: в частині споживчого кредиту з моменту списання коштів з позичкового рахунку для виконання п. 1.7. За користування кредитом позивач сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту, що відноситься до типу процентної ставки: змінювана. Змінювана процентна ставка, згідно п. 1.3. Договору кредиту та страхування, визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на маржу Банку в розмірі 5.5%. Дата повернення кредиту - 10.02.2023 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок [NUMBER] , відкритий у Банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в Паспорті споживчого кредиту згідно Додатку №1 до даного Договору кредиту та страхування. Відповідно до п.6 Договору кредиту та страхування всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі інші істотні умови надання та користування Кредитом, умови банківського рахунку додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті банку. Згідно з пунктом 1.5. договору кредиту та страхування № А03.00508.006320072 від 10.02.2020 року під час користування кредитом відповідач надає позивачу послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб надалі - ДКБОФО, що розміщений на сайті відповідача за адресою https://ideabank ua/uk/about/public-contracts за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». 18.02.2022 року договір кредиту та страхування № А03.00508.006320072 було закрито шляхом надання [PERSON] відповідачем нового кредиту (траншу) № G02.10701.009492375 строком на 60 місяців на поточні потреби в сумі 142900.00 грн., який було укладено відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій). баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду. за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Тобто, пунктом 1.5. договору кредиту та страхування № А03.00508.006320072, а також зобов`язанням про сплату обслуговування кредитної заборгованості кредиту (траншу) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, який було укладено відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості передбачена й у пункті 5 Додатку №1 до договору кредиту та страхування, а саме у паспорті споживчого кредиту в графі 7.4. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно правових висновків, що викладені у Постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у цивільній справі №496/3134/19, Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та AT «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, встановлені відповідачем у п. 1.5. кредитного договору плати за такі дії є нікчемними умовами та суперечать самому ж Кредитному договору, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У свою чергу, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Належним способом захисту у подібному випадку є застосування наслідків виконання нікчемного правочину, а саме стягнення (повернення) коштів, що були сплачені по такому правочину. У правовому висновку, який міститься у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Тому суд вважає за необхідне зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування № А03.00508.006320072 від 10.02.2020 року, за кредитом (траншом) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року. Зобов`язати грошові кошти, отримані внаслідок перерахунку заборгованості позивача за договором кредиту та страхування № А03.00508.006320072 від 10.02.2020 року, зарахувати в рахунок погашення заборгованості по кредиту (траншу) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» відповідно до умов та в межах Генерального кредитного договору № ГКД-765691.1 від 10.02.2020 року. Залишок коштів, які залишаться після здійснення перерахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування № A03.00508.006320072 від 10.02.2020 року та кредитом (траншом) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року та зарахування отриманих грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом (траншом) № G02.10701.009492375 від 18.02.2022 року, зобов`язати повернути [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3220,80 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved