Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

АТ "Універсал\~Банк" (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 23660,79 грн. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що 27.10.2019 між відповідачем підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, після чого було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , та встановлено кредитний ліміт 10 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак він кредит не погашає, а тому утворилась заборгованість у розмірі 23660,79 грн. Ухвалою суду від 18.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив, що згідно наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 27.10.2019 вбачається, що у ній наявні особисті дані відповідача та посилання на те, що ним підтверджується, що така заява є підставою для відкриття рахунку (вказано номер рахунку без даних про картку), і що підписанням заяви підтверджується, що спільно з умовами та правилами вона складає договір про надання банківських послуг. Під анкетою-заявою міститься письмовий підпис від імені відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Паспорт споживчого кредиту "Картка monobank" містить відомості про орієнтовні суми кредиту та відсотки за користування ним, але такий документ є неперсоніфікований і встановити, що його підписував саме відповідач неможливо. Посилання на те, що підпис під паспортом кредиту здійснений "Позичальником", "накладений у вигляді електронного цифрового підпису", недостатньо для того щоб визначити, що йдеться саме про відповідача. На підтвердження цього сумніву свідчить й та обставина, що вищевказана анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 27.10.2019 містить саме письмовий підпис від імені відповідача, а не електронний цифровий, на який є посилання у паспорті кредиту. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закон України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закон України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закон України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закон вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону. З урахуванням викладеного будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Однак, із встановлених судом обставин вбачаються суперечності у викладі фактів, що у позовній заяві, так як скрізь позивач вказує на можливість оформлення кредиту після верифікації в додатку "monobank" за допомогою електронного цифрового підпису. Але ж анкета-заява містить саме письмовий підпис, а паспорт кредиту, який є не персоніфікований, вказує на електронний цифровий. Такий паспорт споживчого кредиту взагалі є додатком до вищевказаних умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" і може бути пред`явлений до невизначеного кола клієнтів банку. У справі наявні умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк", однак їх текст є загальним для всіх клієнтів та є опублікований на сайті www.monobank.ua, а підпису під ними від імені відповідача немає. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд вважає неналежним доказом надані позивачем умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк", оскільки вони не містять підпису відповідача, отож не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі №342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 (провадження №61-8915св19). Водночас суд вважає, що відомості отримані в результаті огляду веб-сайту своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації, отож не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на час написання анкети-заяви тієї чи іншої редакції Умов/Правил. Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту вказано, що на ім`я відповідача відкрито рахунок від 27.10.2019 за №26201305257437, та встановлено кредитний ліміт 10 000 грн, але з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.10.2019, вказано, що всі операції рахунку проходять з 23.02.2022 по 11.07.2023. Крім того, детально вивчаючи вищевказаний розрахунок, судом було встановлено що залишок поточної заборгованості протягом вказаного періоду, збільшувався з 1132,85 грн (станом на 23.02.2022, при цьому на вказану дату була сума погашення - 7700,00 грн) до 23660,79 грн (станом на 11.07.2023, при цьому до вказаної дати були суми погашень 800+500+500+80,85+600+400+300+800+710=4690,85 грн). Тобто з урахування суми погашення станом на 23.02.2022 - 7700,00 грн + 4690,85 грн (сума погашення протягом подальшого визначеного періоду) = 12390,85 грн. При цьому, в таблиці розрахунку визначено процентну ставку 37,2%, але попри суму загального залишку заборгованості 23660,79 грн вказано, що залишок заборгованості за відсотками = 0,00 грн, і за пенею 0,00 грн. Тобто, попри те, що період, який охоплений у вищевказаному розрахунку (з 23.02.2022 по 11.07.2023) не починається з дати підписання відповідачем анкети-заяви від 27.10.2019, так ще й відомості в розрахунку суперечать відомостям, що вказані в довідці про розмір встановленого кредитного ліміту, оскільки розрахунок ведеться не з суми 10 000 грн. а з суми 1132,85 грн. Навіть якщо припустити, що сума 10 000 грн накопичувалася, шляхом поступового зняття готівки з рахунку відповідача, але ж і загальна сума погашення, що в розрахунку більша 12390,85 грн. Разом з тим, в таблиці розрахунку в одній частині її колонки визначено процентну ставку на рівні 37,2% (поточна), але навпроти відповідної графи протягом всього періоду вказано 0,00% (прострочена), а в підсумку загальний залишок заборгованості за відсотками також дорівнює 0,00 грн. При цьому у колонці "Сплачено відсотків" вказано: 523,77+550,43+558,90+598,17+634,67+598,64+681,69+680,40+724,78 = 7424,99 грн. Тобто з суми погашеної заборгованості - 12390,85 грн (при кредитному ліміті 10 000 грн) сума 7424,99 грн віднімалася як сплачені відсотки, але ж за весь період показник прострочення дорівнював 0,00%. Суд зауважує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача не може бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням. Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивачем не надано суду виписку з рахунку відповідача, де мають міститися такі реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, де відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом/кредитом); суму оборотів за дебетом/кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і на їх основі не можна встановити заборгованість відповідача. Отже, суд дійшов висновку, що вимога: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 23660,79 грн, не є обґрунтованою, а позов задоволенню не підлягає. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем на його рахунок.

Outcome: dismissed