Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: «Присудити до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17 000,00 гривень» 28 червня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач [PERSON] , правом подати відзив на позов не скористався, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавав. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сергійчик Антон Олександрович в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що 27 липня 2022 року [PERSON] , помилково були перераховані грошові кошти в сумі 17 000,00 гривень на рахунок неналежного отримувача № [NUMBER] , [PERSON] . Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини та відсутні домовленості щодо погодження істотних умов будь-яких цивільно-правових договорів, 05 серпня 2022 позивачем направлено на адресу [PERSON] вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак дана вимога залишилася без належного реагування з боку відповідача, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 17 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в матеріалах справи міститься заява, яка зареєстрована в канцелярії суду 01 серпня 2023 року за вх.№37850, зі зміст якої вбачається, що відповідач не заперечує факт надходження на його картковий рахунок грошових коштів в розмір 17 000,00 гривень, які надійшли від позивача [PERSON] , інших заяв (клопотань) відповідач до суду не подав. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ( ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України) Вислухавши вступне слово позивача [PERSON] та його представника - адвоката Сергійчика Антона Олександровича, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст. 15 Цивільного кодексу України) Виходячи з предмету позову, позивач посилається на наступне, що 27 липня 2022 року [PERSON] , помилково були перераховані грошові кошти в сумі 17 000,00 гривень на рахунок неналежного отримувача № [NUMBER] , [PERSON] . На підтвердження факту безпідставно набутих грошових коштів, позивачем долучено Квитанцію №42844618 від 04 серпня 2022 року на суму 17 000,00 гривень, платник: [PERSON] , банк платника: АТ «Альфа-Банк», рахунок платника:26201906369826, одержувач: [NUMBER] , дата і час проведення операції: 27 липня 2022 року 15:50:00. (а.с.11) 18 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», у відповідь на звернення [PERSON] , повідомив, що 27 липня 2022 року транзакція в розмірі 17 000,00 гривень (в т.ч. комісія 175,00 грн) була успішною. Кошти зараховані за реквізитами, вказаними при здійсненні операції (картка № [NUMBER] , АТ КБ «Приватбанк») та в АТ «АЛЬФА-БАНК» не повертались. ARN операції (контрольний номер сквайра) - 72711182209005805315846, - це унікальний ідентифікатор відстеження, який може використовуватися для пошуку коштів або відстеження операцій. АТ «Альфа-Банк2 не може надати більш детальні дані стосовно операцій за рахунком у зв`язку з вимогами ст. 60-62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с.12) Для врегулювання спору в досудовому порядку, 05 серпня 2022 позивач [PERSON] направив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 17 000,00 гривень, яка залишилася без відповіді адресата. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події». Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі №759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Відповідно до положення п. 2.35 Постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» встановлено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначеній строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які помилково перераховані позивачем [PERSON] на картковий рахунок відповідача [PERSON] підлягають поверненню, оскільки за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин грошові кошти набуті та збережені відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави, є безпідставно набутими, а тому підлягають стягненню з особи, яка неправомірно заволоділа та розпоряджається цим майном. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17000,00 гривень. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 14 вересня 2022 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Павленко та Сергійчик» укладено Договір про надання правничої допомоги № 21, відповідно до умов якого, об`єднання, в порядку та на умовах передбачених цим договором, зобов`язується завданням замовника надавати останньому правову допомогу, а замовник зобов`язується прийняти виконане. Предметом цього договору є надання об`єднанням правової допомоги замовнику, а саме надання замовнику консультацій, складання документів, представництво замовника в судових органах судової системи України (в цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах та справах про адміністративні правопорушення), включаючи всі інстанції, у правоохоронних органах, державних та приватних виконавців та інших державних органах, органах нотаріату, архівах приватними особами тощо, з питань щодо стягнення з [PERSON] суму заборгованості. За цим договором об`єднання уповноважує представляти інтереси та вести справи замовника, адвокатів: Сергійчик Антон Олександрович, (свідоцтво на право зайняття адвокатської діяльністю №575 виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 09 червня 2016 року); [PERSON] (свідоцтво на право зайняття адвокатської діяльністю №50 виданого Житомирською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 10 червня 2010 року) Відповідно до п. 3.6, 3.7. Договору, вартість наданих об`єднанням послуг за даним договором становить 3 500,00 гривень. Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі на умовах передоплати вартості послуг., визначеної пунктом 3.6 договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів, з моменту укладання даного договору та виставлення рахунку об`єднанням. Згідно платіжної інструкції № 3919339 від 12 червня 2023 року, [PERSON] сплачено за правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн., згідно умов Договору про надання правничої допомоги № 21 від 14 вересня 2022 року. Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги від 14 вересня 2022 року № 21 у сумі 3 500,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved