Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Чугуївської міської ради Харківської області та [PERSON] про визнання права власності на 1/12 частину за кожним квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками вказаної квартири по частині за кожним і окрім них власником частини квартири був відповідач [PERSON] , однак рішенням суду визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 28.11.2006 в частині належності [PERSON] права спільної часткової власності на 1/4 частину квартири. Після прийняття вищевказаного рішення частина вказаної квартири, яка належала [PERSON] , залишилася неоформленою. Наразі позивачі мають намір продати квартиру, а тому виникла необхідність у вирішенні питання щодо оформлення права власності на її 1/4 частину, яка належала [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачі надали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій позов визнав та просив його задовольнити. Від представника Чугуївської міської ради Харківської області надійшла заява про проведення розгляду справи без участі представника, в якій просили прийняти рішення згідно чинного законодавства. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] по частині кожний, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 28.11.2006, виданим Відділом житлово-комунального господарства та комунальної власності виконавчого комітету Чугуївської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 28.11.2006 № 154/4 (а.с. 18). Окрім позивачів співвласником 1/4 частини вищевказаної квартири був [PERSON] . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 636/4673/20 від 26.05.2021 визнано недійсним і скасовано Свідоцтво про право власності від 28.11.2006, видане відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності Виконавчого комітету Чугуївської міської ради, згідно з розпорядженням (наказом) від 28.11.2006 № 154/4, в частині належності [PERSON] права спільної часткової власності на 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 70,1 кв. м. (а.с. 19-21). Тобто, після прийняття вищевказаного рішення частина вказаної квартири, яка належала [PERSON] , залишилася неоформленою. Позивачі мають намір продати квартиру, а тому виникла необхідність у вирішенні питання щодо оформлення права власності на її 1/4 частину, яка належала [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 47 Конституції України, гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 345 ЦК України, визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. На час приватизації вищевказаної квартири порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню, були визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За змістом п. 4. цього Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському виданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. В розумінні ч. 2 ст. 8 цього Закону, право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Тобто, на момент приватизації квартири позивачі мали право приватизувати квартиру, площа якої відповідно до Свідоцтва про право власності становить 70,10 кв. м., та мали право приватизувати квартиру без участі [PERSON] . Отже, враховуючи, що рішенням суду було визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності від 28.11.2006 в частині належності [PERSON] права спільної часткової власності на 1/4 частину квартири, вказана 1/4 частина квартири підлягає розподілу між позивачами по 1/12 частині кожному. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тобто як зазначено у ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається всім майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved