Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виділення частки житлового будинку з господарськими будівлями в натурі. В позовній заяві та заяві на усунення недоліків позову викладено наступну позицію. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2012 позивачці [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Право власності на дану нерухомість зареєстровано в КП «ВООБТІ». Співвласником іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є відповідачка [PERSON] .. Між сторонами, як співвласниками нерухомого майна, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна та угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння між ними не досягнуто. У зв`язку із чим позивачка звернулася до суду із даним позовом та, посилаючись на положення ст.ст. 364, 367 ЦК України, просить виділити їй в натурі 1/2 частку спільного майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 2-6). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 02.07.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 26). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 18.11.2020 частково задоволено клопотання позивачки [PERSON] про призначення експертизи; призначено у справі судово будівельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 55-56). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 18.01.2021 поновлено провадження у справі та призначено справу до підготовчого провадження (т.1 а.с. 61). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 24.03.2021 витребувано із КП «ВООБТІ» інвентаризаційну справу на домоволодіння по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 67). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 15.04.2021 справу направлено до експертної установи для проведення судової будівельно-технічної експертизи, провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 71). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 02.092021 поновлено провадження у справі, визначено дату проведення підготовчого провадження (т. 1 а.с. 128). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 18.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 139). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 02.02.2022 задоволено заяву про самовідвід судді Саєнко О.Б., відведено суддю Саєнко О.Б. від розгляду справи за позовом [PERSON] , а справу передано до канцелярії суду для визначення судді у порядку ст. 33 ЦПК України (т. 1 а.с. 183). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 справу за позовом [PERSON] передано на розгляд судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. (т. 1 а.с. 186). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від 03.02.2022 прийнято до провадження судді Шевчук Л.П. справу за позовом [PERSON] та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 187). 14.03.2022 представником позивачки [PERSON] адвокатом Шеремет Г.А. подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме позивачка просить: виділити їй\~в натурі\~52/100\~частки житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~і спорудами\~в [ADDRESS] ,\~відповідно до\~варіанту №2\~ перша\~сторона судової\~оціночно-будівельної\~та будівельно-технічної\~експертизи №594\~від 31.08.2021\~з відступом\~від ідеальної\~частки;\~припинити спільну\~часткову власність\~сторін на\~вказане нерухоме\~майно та\~стягнути із\~відповідачки на\~користь позивачки\~понесені нею\~судові витрати(т. 1 а.с. 192-195). Ухвалою суду від 28.04.2022 прийнято до розгляду клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Шеремет Г.А. про збільшення позовних вимог. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 223). 19.08.2022 представником позивачки адвокатом Шеремет Г.А. подано до суду заяву про роз`яснення позовних вимог, а саме: позивачка просить виділити їй в натрі 52/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 18,95 кв.м, за варіантом №2 перша сторона згідно висновку експерта №594 від 31.08.2021, а саме: частину житлового будинку літ. "А" площею 18,95 кв.м, а саме: кухню 1-2 площею 9,4 кв.м, частину кімнати 1-3 площею 9,55 кв.м, вартістю 95725 грн.; веранду літ. "а1", вартістю 32091 грн.; ганок, вартістю 1818 грн.; частину сараю літ. "Б" площею 20,21 кв.м, вартістю 34196 грн.; погріб літ. "п/Б", вартістю 31549 грн.; 1/2 огорожі №1, вартістю 7367,50 грн.. Відступити від варіанту №2 перша сторона в частині отримання позивачкою наступного майна, а саме: 1/2 огорожі №2, вартістю 8884 грн.; 1/2 воріт №3, вартістю 2949 грн.; 1/2 хвіртки №4, вартістю 1507 грн.; 1/2 огорожі №5, вартістю 2046 грн.; 1/2 огорожі №6, вартістю 5247 грн.; залишивши вказане майно у власності відповідачки в рахунок заліку компенсації вартості відхилення від ідеальної частки в сумі 9191,00 грн.. Ремонтно-будівельні роботи, які необхідно провести при поділі житлового будинку для ізольованого користування частками будинку за рахунок позивачки, а саме: влаштувати перегородку в кімнаті 1-3; розібрати частину перегородки між кімнатою 1-3 та коморою ІІІ, збільшивши площу житлової кімнати до 14,35 кв.м. Спільна часткова власність сторін на спірний будинок припиняється. Стягнути із відповідачки на користь позивачки судові витрати, а саме: 840,80 грн. сплаченого судового збору, 11500,00 грн. витрат за проведення експертизи та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу (т. 1 а.с. 236-239). Представником відповідачки [PERSON] адвокатом Виноградським А.П. 17.08.2023 подано до суду письмові пояснення (т. 2 а.с. 25-26), у яких зазначено, що наявний у матеріалах справи висновок експерта №594 від 31.08.2021 вказує на неможливість поділу в натурі спірного житлового будинку без відхилення від часток співвласників. Також експерт наголошує на тому, що квартири житлового будинку, які можуть виділятися в ізольоване користування повинні або можуть бути забезпечені такими інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання та слабких струменів, автономною системою газопостачання, автономною системою опалення, автономною системою водопостачання, автономною системою водовідведення. Натомість, для відокремлення комунікацій необхідно розроблення відповідного проекту та погодження його у встановленому порядку. Розроблення та погодження відповідних проектів не входить до компетенції судових експертів. Перед експертом позивачем не ставилося питання «Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку; визначити порядок користування) об`єкт нерухомого майна відповідно до часток співвласників (вказати частки)?». Необхідна проектна документація по облаштуванню автономних систем опалення позивачкою не подавалися, а відтак, експертом не може бути визначена наявність/відсутність технічної можливості щодо поділу даного будинку із дотриманням вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва. Спірний житловий будинок фактично обладнаний єдиною інженерною системою електропостачання, опалення, водопостачання, водовідведення, переобладнання при поділі житлового будинку без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим. Позивачем в ході розгляду справи документи, що дають право на виконання робіт, пов`язаних із втручанням в інженерні системи загального користування, суду не подано. На цьому також наголошував експерт у своєму висновку. Отже, Відповідачка вважає, що позивачкою не доведено технічної можливості виділу частки відповідно до часток співвласників, а також технічної можливості облаштування виділених ізольованих приміщень автономними системами електропостачання, опалення, водопостачання та водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства України. Окрім того, звертає увагу на те, що позивачка у 2012 вже зверталася до суду із позовом про поділ спадкового майна, яким, зокрема є й спірний будинок. Однак, ухвалою суду від 26.06.2012 у срав №0203/2432/2012 провадження у справі було закрито у зв`язку із відмовою позивача від позову. Вважає, що в даному випадку наявні спільний предмет та підстави позову, що в свою чергу, є підставою для закриття провадження у справі. Також, у матеріалах справи міститься розписка [PERSON] від 21.05.2012, відповідно до якої та повідомляє, що в майбутньому від будь-яких претензій на будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] , відмовляється (не буде мати). Таким чином, позивачка фактично дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав у 2012 році. Тобто, даний позов позивачкою подано із порушенням строків звернення до суду. З огляду на викладене просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на пропущення позивачкою строків позовної давності та недоведеності позовних вимог. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шеремет Г.А. позовні вимоги підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили їх задоволити та поділити спірне нерухоме майно відповідно варіанту №2 перша сторона висновку експерта в об`ємі, що вказано у заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Виноградський А.П. заперечив щодо задоволення позову з підстав, що викладені ним у письмових поясненнях від 17.08.2023. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2012 спадкоємцями майна [PERSON] є: його дружина [PERSON] на 1/2 частці; дочка [PERSON] на 1/2 частці. Спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , який належав спадкодавцю та складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 33,9 кв.м, веранди літ. «а», веранди літ. «а1», ганку з козирком, ганку, сараю літ. «Б», погрібу літ. «п/Б», убиральні літ. «В», огорожі №1, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, огорожі №5, огорожі №6. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями видано [PERSON] .. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями видано [PERSON] 18.10.2011 (т. 1 а.с. 7). Відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав КП «ВООБТІ» №36697269 від 12.12.2012 (т. 1 а.с. 8) за [PERSON] зареєстровано право спілної часткової власності (1/2 частка) на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №44014480 від 17.09.2015 (т. 1 а.с. 9). Співвласником іншої 1/2 спірного житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] , є відповідачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.10.2011 та Витягом про державну реєстрацію прав КП «ВООБТІ» №32115502 від 21.11.2011 (а.с. 78, 79 Інвентаризаційної справи №(7) 58 на домоволодіння в [ADDRESS] ). Згідно висновку експерта № 594 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 128/1503/20 від 31.08.2021, надано два варіанти розподілу приміщень житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , наближені до ідеальних часток (1/2 та 1/2 частки), з визначенням грошової компенсації одній із сторін за відхилення від ідеальної частки, зазначені в дослідній частині висновку (таблиці №10 та №11) та додатках 1 і 2 до висновку (т. 1 а.с. 83-127). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно зі\~статтею 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до частин першої, другої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частиною першою, третьою статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18),у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 283/79/18 (провадження № 61-14072св19), у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 713/2132/17 (провадження № 61-38145св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено: «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». Щодо обраного позивачем способу захисту свого права, як співвласника спірного майна, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. У постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 та від 28\~липня 2021 року у справі № 310/7011/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку\~статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~(у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам), право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається позивачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 571/160/19 (провадження 61-5341св23). У постанові Верховного Суду від\~26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що «системний аналіз положень статей\~183,\~358,\~364,\~367,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася». В позовній заяві позивач просить виділити в їй натурі у власність відповідну частину будинковолодіння пропорційно до розміру належної їй частки, що відповідає фактичному поділу даного майна між двома співвласниками. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце саме поділ майна на підставі ст. 367 ЦК України, результатом якого є припинення правовідносин спільної часткової власності, а не виділ у натурі частки із спільного майна. Обираючи один із запропонованих варіантів поділу спірного майна в натурі, згідно наданого суду висновку експерта, суд враховує, що кожен із запропонованих варіантів поділу житлового будинку передбачає виділення фактично двох окремих квартир, які є ізольованими, мають окремий вхід, крім того, незначний відступ від ідеальних часток в обох варіантах здійснюється зі\~сплатою співвласнику,\~частка якого\~менша грошової\~компенсації. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість поділу будиноковолодіння в натурі за варіантом 2 судової експертизи, який передбачає найменший відступ від ідеальних часток в праві спільної часткової власності сторін. При цьому, будь-якого іншого варіанту поділу спільного майна сторін в натурі відповідачем в ході судового розгляду не надано за відсутності будь-яких перешкод для надання суду її власних варіантів такого поділу. Невідповідності запропонованому позивачем варіанту поділу спільного майна в натурі фактичному користуванню чи неврахування ним обставин, що мають істотне значення при визначенні варіантів поділу спільного майна в натурі, відповідачем не доведено жодним належним та допустимим доказом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги (згідно уточнених позовних вимог) підлягають задоволенню шляхом поділу належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за яким кожному із співвласників виділяються в натурі відповідні приміщення та споруди за запропонованим позивачем варіантом поділу, згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи. Разом із тим, суд вважає недоречним відступати від варіанту №2 висновку експерта в частині поділу огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, огорожі №5, огорожі №6 шляхом залишення вказаного майна у власності відповідача в рахунок заліку компенсації вартості від відхилення від ідеальної частки в сумі 9191,00 грн., оскільки в такому разі позивач буде позбавлена доступу до своєї частини домоволодіння, що в свою чергу може призвести до нових конфліктів між сторонами з приводу користування належним їм майном. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] адвоката Виноградського А.П. про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту\~про громадянські та політичні права\~1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України). Позов власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) є негаторним. Позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує саме правопорушення. Особа, яка є власником майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та/або розпорядження цим майном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 січня\~2016 року у справі № 6-2913цс15, та відповідно вказала на те, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. Оскільки позов [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності сторін, щодо якого вона не позбавлена права власності (володіння), є негаторним, тому суд доходить висновку, що позовна давність на такі вимоги не поширюється. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] адвоката Виноградського А.П. про те, що позивачка вже зверталася до суду у 2012 році із аналогічним позовом та ухвалою суду від 26.06.2012 у справі 0203/2432/2012 провадження у справі було закрито у зв`язку із відмовою позивачки [PERSON] від позову суд зазначає наступне. Так, дійсно ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.06.2012 у справі №0203/2432/12 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна закрито, оскільки позивачкою [PERSON] подано заяву про відмову від позову (т. 1 а.с. 48). Разом із тим, суд зазначає, що предметом даного позову був поділ спадкового майна. На час звернення до суду із тим позовом позивачка [PERSON] ще не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] .. Таке свідоцтво позивачка отримала лише 05.07.2012 (т.1 а.с. 7), тобто після постановлення судом ухвали від 26.06.2012 та зареєструвала право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння в органах БТІ 12.12.2012 (т. 1 а.с. 8). Таким чином, суд доходить висновку, що вищезгадані позови [PERSON] не мають спільного предмету та підстав. Отже, клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задоволенню не підлягає. Інші доводи представника відповідачки [PERSON] адвоката Виноградського А.П. щодо заперечення проти позову не спростовують доводи сторони позивача, а грунтуються лише на небажанні відповідачки на розподілі між сторонами спірного нерухомого майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (т. 1 а.с. 1), витрат на проведення судової оціночно-будівельної та будівельно технічної експертизи в розмірі 11500,00 грн. (т. 1 а.с. 75, 76) та судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (т. 1 а.с. 169-173), які доведені належними та допустимими доказами, відповідають ст. 137 ЦПК України та є співмірними із заявленими вимогами та складністю справи. Належних та допустимих доказів того, що позивачкою понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. позивачкою суду надано не було. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved