Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 28.12.2021р. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] (третя особа - державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецька Вероніка Іванівна) про усунення від права на спадкування (а.с.№4-9 т.№1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. \~від\~ 21.02.2022р. позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с.№23 т. № 1). \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2022р. позовні вимоги [PERSON] були залишені без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України (а.с.№80 т.№1). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022р. ухвала суду від 11.07.2022р. була скасована (а.с. № 134-137 т. № 1). \~ \~ \~ \~23.12.2022р. представником позивачки адвокатом Карчагіним С.В. (діє на підставі ордеру від 21.12.2022р. а.с.№156 т. № 1) було уточнено позовні вимоги, а саме підстави поданого у 2021р. позову (а.с.№150-155 т. № 1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.03.2023р. були витребувані докази, а саме спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.№21 т. №2). Ухвала суду виконана з боку Першої ДДНК 04.04.2023р. (а.с.№28-94 т.№2). 23.05.2023р. ухвалою суду (постановлена без виходу до нарадчої кімнати згідно положень ст. 353, ч. 4, 5 ст. 259 ЦПК України) підготовче засідання було закрите на підставі ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України та призначено розгляд справи в судове засідання (а.с.№112 т. № 2). \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивачки\~адвокат -\~Карчагін С.В.\~(діє\~на підставі\~ордеру від\~21.12.2022р.\~а.с.№156\~т.\~№ 1) в позовній заяві в редакції від 23.12.2022р. та в ході судового розгляду справи - адвокат Колошин В.П. (діє на підставі ордеру від 31.01.2023р. - а.с.№ 198 т. № 1), посилалися на те, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , спадкоємцями якого стали матір [PERSON] , батько [PERSON] та дружина [PERSON] . Представники позивачки стверджували, що відповідачка заважала своєму чоловікові [PERSON] скласти за життя заповіт на користь матері [PERSON] , а саме сховала його паспорт та правовстановлюючі документи на належне йому нерухоме майно. Крім того, подружжя мало намір розірвати шлюб, подавши спільну заяву до органу ДРАЦС, але через чотири дні після подачі заяви про розірвання шлюбу [PERSON] помер. Представник позивачки просив усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки вона перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт. \~ \~ \~ \~Відповідачка \~ [PERSON] \~ 26.01.2023р.\~в порядку\~ст.\~178\~ЦПК України\~ подала\~відзив, в якому зазначила,\~що позовні\~ вимоги\~не визнає,\~посилалася на\~ те,\~що вона чоловікові не чинила ніяких перешкод, оскільки всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно знаходилися у позивачки, про що вона зазначала особисто в своїх письмових заявах. Посилаючись на те, що позивачка неодноразово зверталася з позовними заявами, з однією метою, а саме незаконного усунення відповідачки від права на спадкування, просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.№159-161 т. № 1). \~ \~ \~ \~09.02.2023р.\~представником позивачки\~ адвокатом\~ Колошиним\~В.П.\~в порядку\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ ст.\~179\~ЦПК України\~ була\~ подана\~ відповідь\~на відзив,\~в \~якій \~представник \~посилався на\~ те,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~що обидва подані відповідачкою відзиви зводяться до того, що правочини щодо майна [PERSON] є дійсними. Разом з тим, Дніпровський апеляційний суд у постанові від 18.03.2021р. по справі № 201/5079/19 дійшов висновку, що договори дарування є фіктивними, однак у задоволенні позову було відмовлено через пропуск строку позовної давності. Також судом в межах цивільної справи № 201/5079/19 було встановлено, що [PERSON] не отримував договір дарування домоволодіння та земельної ділянки, проте він без перешкод мав змогу забрати ці документи. Подані відповідачкою докази не стосуються предмету спору у даній справі, є неналежними та недопустимими доказами у даній справі. Також, представник позивачки окремо звертав увагу, що відповідачкою не доведено, що бажання розірвати шлюб з [PERSON] було фіктивним через бажання відповідачки створити благодійну організацію (а.с.№205-208 т. № 1). \~ \~ \~ \~Третя особа\~ державний\~нотаріус \~Першої ДДНК\~ Білецька\~В.В. в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.№114 т.№2). 06.06.2023р. до суду надійшов лист завідуючої Першої ДДНК Водолазської Н.В. № 853/01-16 від 30.05.2023р., в якому вона просила розглядати справу за відсутності представника державної нотаріальної контори та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.№115 т.№2). Ухвалою суду від 11.10.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було постановлено про розгляд справи за відсутності третьої особи (а.с. № 139-142 т. № 2, дія № 33). В ході судового розгляду справи 11.10.2023р. та 12.10.2023р. позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка в ході судового розгляду справи 11.10.2023р. та 12.10.2023р. вважала, що позовні вимоги не обґрунтовані та в їх задоволенні слід відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухав позивачку, її представника, відповідачку, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Тобто положення частини другої статті 1224 ЦК України необхідно розуміти так, що підстави для усунення спадкоємця за заповітом чи за законом від права на спадкування через умисні дії, в результаті яких збільшилася їхня частка у спадщині, може виникнути лише тоді, коли така особа перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2018р., свідоцтво про шлюб, актовий запис № 74 від 16.02.2018р. (а.с.№14 т. №1). Подружжям 02.10.2018р. до Соборного районного у місті Дніпрі ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була подана спільна заява про розірвання шлюбу (а.с. № 12-13 т. № 1). [INFO] чоловік відповідачки - [PERSON] у віці 35 років помер, свідоцтво про смерть, актовий запис № 874 від 06.10.2018р. (а.с.№10 т. № 1). Із заявами про прийняття спадщини до Першої дніпровської державної нотаріальної контори звернулися мати померлого [PERSON] та дружина [PERSON] . Батько спадкодавця [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] (матеріали спадкової справи - а.с.№29-30 т. № 2). За інформацією, що міститься в спадковій справі № 593/2018 [PERSON] заповіт не складав, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.№32 т. № 2). З матеріалів спадкової справи також вбачається, що з 03.05.2019р. в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа № 201/5079/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання договорів дарування недійсними (а.с.№40-43 т. №2). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020р. у цивільній справі № 201/5079/19 позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме були визнані недійсними договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , обидва договори від 01.08.2014р. В решті позовних вимог було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.03.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020р. у цивільній справі № 201/5079/19 було скасовано та в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі (а.с.№48зв.ст. - 54т.№2). Судом апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] не було виконано умов договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, він не отримував правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельну ділянку, а також технічний паспорт та технічну документацію на земельну ділянку. Встановивши, що укладені між [PERSON] (матір`ю) та [PERSON] (сином) договори дарування від 01.08.2014р. були фіктивними, апеляційний суд відмовив в задоволенні позову, оскільки позивачкою було пропущено строк позовної давності. Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна копія позовної заяви [PERSON] (матері позивачки у цивільній справі № 201/13446/21) до [PERSON] , [PERSON] (третя особа Державний нотаріус Першої ДДНК Фаст Л.Д.) про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, застосування правових наслідків шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності (а.с.№ 59-62 т.№2). Відповідна до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належність, допустимість та достатність доказів визначена ст.ст. 77-78, 80 ЦПК України. Як встановлено при розгляді цивільної справи, [PERSON] заповіт щодо свого майна не складав, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. № 32 т. № 2), доказів того, що він мав намір скласти заповіт, так само як і письмових доказів, що відповідачка умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, суду не надано та судом при розгляді справи не встановлено. Допитані в ході судового розгляду справи свідки: [PERSON] (двоюрідний брат [PERSON] ), [PERSON] (батько [PERSON] ), [PERSON] (рідна тітка [PERSON] ), [PERSON] (товариш та співробітник [PERSON] ) дали суду свідчення, що [PERSON] їм скаржився, що він не вдало одружився, дружина [PERSON] , часто була відсутня вдома, напроти, проводила багато часу зі своєю матір`ю, не бажала мати дітей, вживала протизаплідні препарати, та говорив їм про те, що має намір розлучитися з нею. Також свідки суду свідчили і про те, що [PERSON] їм розповідав, що він має намір переоформити на матір домоволодіння та земельну ділянку (оформити заповіт), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , втім не може знайти вдома правовстановлюючих документів на це майно і вважає, що їх десь переховує дружина. Cуд не може покласти в основу рішення ці покази свідків, оскільки вони протирічать іншим доказам у справі, а суд оцінює докази за принципами достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 89 ЦПК України). Крім\~того,\~не потребують\~доказування \~в силу\~приписів \~ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України обставини невиконання [PERSON] умов договорів дарування від 01.08.2014р., в тому числі, і в \~частині \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~отримання \~від \~матері оригіналів правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку. Як зазначалося вище, Дніпровським апеляційним судом у постанові від 18.03.2021р. при розгляді цивільної справи № 201/5079/19 (а.с.№ 48зв.ст. - 54 т.№2) були встановлені обставини, що після укладення 01.08.2014р. договорів дарування [PERSON] не мав правовстановлюючих документів, оскільки вони залишились у позивачки через фіктивність укладених правочинів. Отже, ці встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка у цивільній справі, що наразі розглядається судом, фактично не мала змоги приховувати правовстановлюючі документи та чинити таким чином перешкоджати своєму чоловіку для складання заповіту. Ті обставини, що подружжя [PERSON] та [PERSON] 02.10.2018р. подали спільну заяву на розірвання шлюбу в орган реєстрації актів цивільного стану (а.с. № 12-13 т. № 1), для правильного вирішення цивільно-правового спору не мають. Станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано не було, оскільки державна реєстрація розірвання шлюбу була призначена на 03.11.2018р. Втім, сам факт подачі 02.10.2018р. подружжям в орган реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про розірвання шлюбу підтверджує той факт, що оригінал паспорту громадянина України у [PERSON] 02.10.2018р. був в наявності при собі. Відповідачка в матеріали цивільної справи разом з подачею відзиву на позов 13.03.2022р. долучила квитанції про оплату відпочинку в Туреччині та спільні фото (а.с. № 48 т. № 1). Поза увагою суду не може залишитися той факт, що усі сторони, а також свідки, говорили про те, що незадовго до подачі заяви на розірвання шлюбу 02.10.2018р., а саме у серпні-вересні 2018р., [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали в Туреччині, отже у [PERSON] , принаймні у серпні-вересні 2018р., був в наявності при собі і паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Додатково відсутність будь-яких перешкод для [PERSON] укласти заповіт на вищезазначене нерухоме майно (чи будь яке інше майно) на ім`я матері (чи будь-якої іншої особи) підтверджується також правилами вчинення нотаріальних дій та переліком документів, якими встановлюється особа громадянина. Так, статтею 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» передбачено, що документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, окрім паспорта громадянина України та інших документів, є і паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Про те, що нотаріусам для встановлення особи громадянина достатньо і паспорта громадянина України для виїзду за кордон, йдеться і в статті 43 Закону України «Про нотаріат». А як зазначено вище, обома паспортами [PERSON] , принаймні за місяць до смерті (та за 4 дні до смерті), користувався безперешкодно. Що стосується тверджень позивачки, що [PERSON] утримувала у себе правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельну ділянку, окрім вищезазначених аргументів (аналіз постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 18.03.2021р. у цивільній справі № 201/5079/19), суд зазначає і про таке. Для оформлення заповітів оригінали правовстановлюючих документів взагалі не потрібні, так зазначено в ст. 56 Закону України «Про нотаріат» «Посвідчення заповітів». Дослівно в цій статті наведено наступне: «При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається». Сукупність доказів у цивільній справі дає суду можливість стверджувати, що відповідачка [PERSON] не чинила перешкод своєму чоловіку скласти заповіт на ім`я матері (чи будь якої іншої особи), таких перешкод взагалі не існувало, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог та застосування наслідків, які передбачені частиною 2 статті 1224 ЦК України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено в повному обсязі, понесенні нею судові витрати по справі відносяться на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed