Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

В липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання спільної дитини сторін - малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з ним як батьком дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2018 Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . В подальшому спільне життя сторін стало неможливим, у зв`язку з чим [PERSON] ініціювала розлучення. У Подільському районному суді міста Києва розглядається справа №758/37/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після закінчення спільного проживання з [PERSON] позивач просив її передати спільну дочку позивачу, але [PERSON] відмовилася це зробити. Вважаю, що для [PERSON] буде кращим проживання разом з позивачем, оскільки він має змогу і велике бажання забезпечити її гармонійний розвиток та гарне виховання. Просив суд визначити місце проживання дитини разом із батьком. Провадження у справі відкрито ухвалою від 29.07.2022 р. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 26.08.2022 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації повернуто позивачу за зустрічним позовом. У серпні 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивач є співвласником 1/5 частини квартири, яка дійсно складається з ш: х кімнат, одну з яких займають батьки Позивача, іншу - сестра з дочкою. Після народження [PERSON] Позивач, у зв`язку з тим, що відповідач висловила намір прописати дочку у своїй квартирі та просила надати на це дозвіл, захотів прописати її за своїм місцем реєстрації. Але відповідачка була проти оскільки її чоловік має тільки невелику частину від квартири, та у вказаній квартирі не тільки прописані, але й проживають всі люди, яким належить ця квартира. Вони і проживали в квартирі рідних відповідачки за адресою: [ADDRESS] , оскільки мали там окрему кімнату. В квартирі чоловіка окремої кімнати для них не було. Відповідач не впевнена, що у зв`язку з визначенням місця проживання їх дитини, Позивачеві у квартирі буде виокремлена окрема площа, яка дозволить забезпечити належний гармонійний розвиток [PERSON] . Щодо бажання батьків позивача допомагати виховувати [PERSON] відповідачка зазначити наступне. Протягом їх подружнього життя батьки позивача відвідували їх на [PERSON] та спілкувалися з онукою. Вони так само періодично відвідували їх. Вони ніколи не ставилися вороже до онуки, навпаки висловлювали свою прихильність до неї. В той же час сторони ніколи не жили з батьками Позивача, тому [PERSON] не сприймає їх, в силу свого віку, як повноцінних членів своєї сім`ї. При зустрічі вона спочатку соромиться і може підійти до них тільки після того, як звикне. Відповідач цінує бажання батьків Позивача допомагати з вихованням доньки, і не заперечую щодо їхнього подальшого спілкування. Однак таке спілкування відповідач бачить в якості зустрічі онуки з бабусею та дідусем, а не в якості їх постійного сумісного проживання. ЇЇ бачення обґрунтовую тим, що має намір самостійно піклуватися про свою дочку, займатися її розвитком та вихованням, та не перекладати свої права та обов`язки на інших людей. Щодо тверджень позивача, що він не може бачитися з дитиною оскільки вони виїхали з Києва до с. Вільшка, такі твердження не заслуговують на увагу , оскільки сам позивач визнає, що знає про точне місце нашого перебування та має можливість безперешкодно користуватися автомобілем, який належить на праві власності його батькам. Тобто може приїхати в будь-який час. У серпні 2022 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що в квартирі, крім позивача і його батьків, проживає також сестра, але це не відповідає дійсності. Його сестра тільки зареєстрована в квартирі, але фактично та не проживає вже довгий час. Окрім цього, площа квартири дозволяє фізично виділити йому і його дочці окрему кімнату, проти цього його батьки не заперечують, оскільки люблять [PERSON] і дуже добре до неї відносяться. Відповідачка зазначає, що має намір самостійно піклуватися про свою донечку. Якраз через таку самостійність матері і виник спір між сторонами. Відповідач зазначає, що оскільки позивач користується автомобілем то може приїхати в Житомирську область, щоб побачитися з дочкою, але вже було не одноразово випадки, коли позивач приїхав, а відповідач поїхала з міста не попередивши. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що має намір дитину оформити до садочка, і що саме вона подала заяву до ДНЗ №518, яка є схваленою. Однак за статусом цієї заяви не відомо чи прийнята [PERSON] до ДНЗ №518. Оскільки за заявою позивача написано чітко, що дитину було оформлено до садочка № 521. У вересні 2022 року через канцелярію суду відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] , в якому [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, просить визначити місце проживання спільної дитини сторін - малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з нею як матір`ю дитини. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 15.12.2018 р. між [PERSON] (надалі - Позивач), та [PERSON] (надалі - Відповідач) був укладений шлюб, про що свідчить актовий запис в Книзі реєстрацій шлюбів за номером 1460, зареєстрований та здійснений Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.У шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 757 від 31 березня 2020 року. Після народження дочки [PERSON] з Відповідачем проживали в квартирі її брата та батька, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Родичі [PERSON] (брат та батько) проживали весь час разом з ними. Але, у зв`язку з різними поглядами на сімейні права та обов`язки, сімейні цінності, в їх сім`ї постійно виникали сварки, що призвело до прийняття рішення про розлучення. 04 січня 2022 р. [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу (справа № 758/37/22), на час подання даної заяви рішення по справі не прийнято.На початку червня 2022 року Відповідач виїхав із квартири в якій вони разом проживали. Їх спільна дочка залишилась проживати разом з матір`ю. Станом на дату подання даної заяви до суду між мною та Відповідачем відсутня домовленість щодо визначення місця проживання їх дитини. В той же час, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. [PERSON] є власницею квартири, загальною площею 32,8 кв.м., житлова площа - 15,4 кв.м., що розташовується за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, 24.10.2019 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-737. За вказаною адресою здійснено її місце реєстрації. З моменту народження їх дочки вони з Відповідачем переїхали проживати до її рідних - батька та брата у квартиру, що на правах власності належить її братові. Від народження їх дочки рідні [PERSON] активно допомагали їм з Відповідачем в тому числі й у фінансових питаннях. З огляду на те, що вони всі проживали разом для їх дочки і дідусь ( батько позивачки - [PERSON] ), і її дядько ( брат позивачки - [PERSON] ) є членами її сім`ї. Вони ніколи не були байдужими до [PERSON] . Завжди переймалися її життям і турботами. У [PERSON] з рідними позивачки склалися теплі сімейні стосунки. Таким чином, просила визначити місце проживання їх спільної дочки разом з матір`ю. 21.11.2022 р. прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою суду від 23.11.2022 року відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про забезпечення позову. У грудні 2022 року відповідач за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити, посилаючись на те, що позивач правильно зазначила, що після народження дочки вини проживали за бажанням [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Протягом всього часу відповідач здійснював оплату споживання житлово-комунальних послуг у квартирі зв цією адресою. Позивач стверджує, що її брат і батько допомагають фінансово, але це не відповідає дійсності, оскільки вони навіть не вчасно оплачують житлово-комунальні послуги. Позивач зазначає, що вона працювала у ПАТ Швейна Фабрика «Вороній», ПП «Аллен-Бізнес» та у ФОП [PERSON] на посаді швачки. Дослідивши надану трудову книжку, можна зробити висновок, що Відповідач не була працевлаштована за фахом після навчання, а просто проходила виробничу практику в межах навчання (в період 04.07.2016 - 22.08.2016 рр. (менше ніж два місяці) та 05.07.2018 - 16.07.2018 рр. (менше одного місяця). Відповідач тільки отримує допомогу по догляду за дитиною, відповідач єдиний хто утримував сім`ю з дня укладення шлюбу і готовий продовжувати матеріально утримувати їх дочку. Від народження [PERSON] відповідач весь свій вільний час присвячував своїй дочці, тож твердження позивача про те, що тільки вона займається вихованням не відповідає дійсності. У відповідача є велике бажання, щоб його дочка проживала з ним, він має все, щоб створити для неї сприятливі побутові умови для належного виховання та фізичного, духовного і морального розвитку. Протокольною ухвалою від 08.02.2023 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити, щодо зустрічного позову просив відмовити у його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні викладеним в його позові обставинам. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечували, просили задовольнити вимоги зустрічного позову. Надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові обставинам. Третя особа - орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації свого представника не направив у судове засідання, подали заяву про розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та відповідно до чинного законодавства України. Представники третьої особи - органу опіки та піклування в особі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, оскільки проживання дитини з матір`ю є доцільним та відповідає інтересам дитини, про що надано відповідний висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2018 р. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 02.08.2022 р., яке набрало законного сили, шлюб між сторонами розірвано (справа № 758/37/22). Сторони по справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року. Судом встановлено, що сторони по справі мешкають окремо з червня 2022 р., дитина проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.09.2022 р. за адресою: [ADDRESS] ., умови проживання добрі, квартира оснащена всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан відповідає нормі. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] належить квартира загальною площею (кв.м): 32,8, житлова площа (кв.м): 15,4. В позовній заяві позивач зазначає, що він позбавлений можливості зустрічей з дочкою, спілкування з нею, прийняття участі у розвитку та вихованні дитини. Разом з цим, з пояснень відповідачки вбачається, що мати малолітньої дитини не заперечує проти спілкування з дитиною та прийнятті участі у її вихованні, фактично сторони не дійшли згоди щодо порядку такого спілкування та участі у вихованні. Також позивач просив врахувати, що у позивачки не має постійного місця роботи та не отримує стабільного доходу. В той час, як він має постійний дохід та працює в начальному закладі з 01.02.2022 (Наказ від 01.02.2011 № 28-к) по теперішній час, на посаді майстра виробничого навчання. Крім того, позивач зазначив, що на праві спільної власності йому належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , який є батьком [PERSON] , та [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] підтвердили належне виконання відповідачкою своїх батьківськи обов`язків, але суд не бере до уваги показання свідків, оскільки свідки є близькими родичами відповідачки, а тому заінтересовані в розгляді справи. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Згідно висновку Подільської районного в місті Києві державної адміністрації від 13.12.2022 р. №106-214, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи ». Статтями 8, 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: « Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Ухвалюючи рішення в справі « М. С. проти України » від 11 липня 2017 року ( заява № 2091/13 ), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Зібрані докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] , як мати дитини, постійно піклується про дочку, турбується про її здоров`я, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства. Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини. У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове. Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи, що на даний час дитина проживає разом з відповідачем, за віком є дитиною молодшого дошкільного віку, в силу віку (3 роки) має потребу у догляді матері та особисту прихильність до матері, яка не чинить перешкод у спілкуванні дочки з батьком, Орган опіки та піклування Подільської районного в місті Києві державної адміністрації надав суду висновок про доцільність проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON] з матір`ю. Складений органом опіки та піклування є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Тим самим, оскільки суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, то в задоволенні первісного позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 19,161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved