Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

10.08.2023 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, у якому просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Стислий виклад позиції позивача Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що 27 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років подружнього життя відношення з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між сторонами зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між ними припинилися приблизно півроку тому до дня подання позову. З цього часу сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та інтересам їх спільної доньки, тому позивач вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач зазначає, що обставини, передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема вагітність позивача чи недосягнення дитиною одного року, після її народження, які б перешкоджали їй звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу відсутні. Вважає також, що відсутні підстави для застосування заходів примирення, як це передбачено ст. 111 СК України, оскільки спільні відносини між позивачем та відповідачем повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом відсутній. Процесуальні дії у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 11.08.2023 року по вказаній справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначена дата судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою вказала, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення смс-повідомлень, причини неявки суду не повідомив та відзиву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 27 листопада 2019 року у Малиновському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис № 4108 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач з відповідачем мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , батьками якої, згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є [PERSON] /відповідач/, як батько, та [PERSON] /позивач/, як мати. З позовної заяви суду стало зрозумілим, що позивач з відповідачем мають різні погляди на життя, спільне сімейне життя не склалося, а сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Отже, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені, а шлюб існує лише формально. Нормативно-правове обґрунтування Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд бере до уваги той факт, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Висновки суду Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу, натомість суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої спільної дитини, що має вагоме значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат та у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1\~073,60 гривні повинні бути стягнуті з відповідача на її користь.

Outcome: approved