Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2013 року шлюб між стонами було розірвано, а неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2013 року з [PERSON] на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 350 грн. Незважаючи на невеликий розмір аліментів, відповідач [PERSON] не сплачував присуджені аліменти. Враховуючи ухилення боржника від сплати аліментів, позивач просить суд стягнути аліменти з [PERSON] в розмірі його доходу, за минулий час, починаючи з 05 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 27 вересня 2023 року суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте позовна заява містить клопотання про проведення судового розгляду без її участі, наполягає на задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі. Заперечує проти задоволення позову, оскільки не ухиляється від справи аліментів, постійно підтримував зв`язок з сином і надав матеріальну допомогу, до того часу коли позивачка вивезла сина за кордон. Також просив врахувати, що на теперішній час він служить в ЗСУ, де отримав поранення. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю; після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 8-9). Рішенням Тисменицького районного суду від 06 грудня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 325 грн., починаючи з 05 листопада 2013 року і до повноліття дитини (а.с. 5-6). Згідно відомостей з Єдиного реєстру боржників від 07 серпня 2023 року, виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] відсутнє (а.с. 10). Відповідно до довідки Єзупільської селищної ради №55 від 14 лютого 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають, зокрема [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 18 травня 2020 у справі №215/5867/17, від 07 грудня 2022 року у справі №756/11185/20. В даному випадку наявне рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] з 05 листопада 2023 року тому, позивач має право пред`явити виконавчий лист до виконання і на підставі ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тобто, аліменти, що вже стягнуті за рішенням суду від 06 грудня 2013 року, підлягають стягненню саме державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, а не на підставі нового рішення суду. Окрім того, задоволення позовних вимог про повторне стягнення аліментів, призведе фактично до подвійного стягнення, оскільки рішення про стягнення аліментів від 06 грудня 2013 року на теперішній час чинне і має виконуватися. Отже, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з 05 листопада 2013 року по день звернення з позовом до суду, відсутні. Стосовно ж стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі з дня звернення до суду, тобто фактично зміну раніше обраного порядку стягнення і розміру аліментів, що вже стягнуті за рішенням суду, суд звертає увагу, що така можливість передбачена частиною першою статті 192 СК України, відповідно до якої, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Проте позовних вимог про зміну раніше обраного порядку стягнення і розміру аліментів позивач не заявила, а самостійно вийти за межі позовних вимог суд не може. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вище вказаного,

Outcome: dismissed