Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП посилаючись на те, що 06.04.2022 року приблизно о 12:30 год. в м. Чернівці по проспекту Незалежності, 113, відповідач, керуючи транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності свого маневру, скоїв зіткнення з транспортним засобом Шкода Октавія, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та належить йому. Внаслідок зіткнення автомобіль Шкода Октавія, д.н.з. [NUMBER] , який належить йому отримав механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення та схемою місця ДТП. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2022 року по справі № 727/2553/22 водія автомобіля ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП 06 квітня 2022 року в м. Чернівці по проспекту Незалежності, 113, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з висновком експерта № 141, за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 26.07.2022 року, вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику КТЗ «Skoda Octavia», реєстр, номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 06 квітня 2022 року на момент проведення дослідження складає 31373,23 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2022 по справі №727/6738/22 його позовну заяву до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь шкоду заподіяну у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 31373,23 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2640 грн., витрати на правову допомогу 16137,32 грн. та судовий збір в розмірі 967,32 грн. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2023 рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2022 по справі №727/6738/22 скасовано, у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову Чернівецьким апеляційним судом стало те, що потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов?язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов?язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов?язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов?язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок суду першої інстанції про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. 08 березня 2023 [PERSON] звернувся до МТСБ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про здійснення регламентних виплат відповідно до Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13 березня 2023 листом за №03-016/8231 за підписом (ЕЦП) заступника Генерального директора МТСБ Людмили Білошицької на електронну пошту було отримано відмову у відшкодуванні шкоди. Таким чином, отримати регламентні виплати із фонду МТСБ за завдану шкоду [PERSON] в наслідок дорожньо-транспортної пригоди є неможливим оскільки ні відповідач, ні позивач не момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не здійснили страхування транспортних засобів відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А тому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 31373,23 грн. та судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції»\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 06.04.2022 року приблизно о 12:30 год. в м. Чернівці по проспекту Незалежності, 113, відповідач, керуючи транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності свого маневру, скоїв зіткнення з транспортним засобом Шкода Октавія, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та належить йому. Внаслідок зіткнення автомобіль Шкода Октавія, д.н.з. [NUMBER] , який належить йому отримав механічні пошкодження. Постановою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від17 травня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Постанова набрала законної сили 30 травня 2022 року (а.с.9). Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, порушення відповідачем ПДР України, що спричинило виникнення ДТП, та винуватість відповідача встановлено постановою суду від 17 травня 2022 року, тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована. Згідно з висновком експерта №141 від 26 липня 2022 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику КТЗ «Skodа Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 06 квітня 2022 року, на момент проведення дослідження складає 31373,23 грн. (а.с.10-17). Відповідно до відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) від 31.03.2023 року за вих.№3-01б/8231 [PERSON] номер справи МТСБУ 91125 МТСБУ надало відмову у відшкодуванні шкоди. Відмова у відшкодуванні шкоди мотивована тим, що: «МТСБУ здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власних якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених Законом України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунох коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогом пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке заходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, транспортний засіб SKODA з номерним знаком [NUMBER] не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та не є забезпеченим.» Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"( далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц сформульовано висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Частиною 2 статті 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначив, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, саме страховик має відшкодувати шкоду в межах суми ліміту страхового відшкодування. Положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV чітко визначено випадки відшкодування шкоди МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту, крім інших, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За положеннями пункту 1.7 статті 1 Закону № 1961, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому у разі, якщо потерпілий є власником транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідність, а винуватець є таким, що не застрахував цивільно-правову відповідальність. У справі, що розглядається, із відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 31.03.2023 року за вих.№3-01б/8231 вбачається, що транспортний засіб SKODA з номерним знаком [NUMBER] на момент вчинення ДТП 06.04.2022 року не був забезпечений чинним Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому МТСБУ надало відмову у відшкодуванні шкоди. З огляду на викладене, МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не може здійснювати регламентну виплату потерпілій у ДТП особі, відтак не може бути залученим до участі у цій справі як відповідач, тому твердження відповідача, що [PERSON] не є належним відповідачем судом до уваги не беруться. Крім того, відповідачем не надало доказів на спростування правильності висновку експерта №141 від 26 липня 2022 року, розмір заподіяної шкоди не спростовано, а тому враховується судом як належний та допустимий доказ на підтвердження розміру заподіяної позивачеві матеріальної шкоди. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди у розмірі 31373,23 грн., а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується посилання представника відповідача на те, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1. ст. 255 ЦК України слід зазначити наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2022 року по справі №727/6738/22 позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду в розмірі 31373,23 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2640,00 грн., витрати на правову допомогу 16137,32 грн. та судовий збір в розмірі 967, 32 грн. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.01.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] , в інтересах якого діяв представник [PERSON] , задоволено в повному обсязі. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2022 року скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено. У своїй постанові суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, а в порушення вимог ч.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач [PERSON] не звертався із заявою до Моторного транспортного страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, чи є підстави для покладення відповідальності на [PERSON] , дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення на користь [PERSON] завданих автомобілю матеріальних збитків. За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить захистити його право. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19). Суд вважає,\~що предмет\~позову у\~даній справі\~є тотожним\~предмету позову\~у справі\~№727/6738/22,\~а саме\~стягнення збитків,\~завданих внаслідок\~ДТП.\~Також суб`єктний\~склад сторін\~у обох\~справахє ідентичним: (позивач та відповідач) [PERSON] та [PERSON] відповідно. Однак, суд звертає увагу на те, що у справі №727/6738/22 постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2022 року скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено, у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] не звертався із заявою до Моторного транспортного страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, чи є підстави для покладення відповідальності на [PERSON] , дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення на користь [PERSON] завданих автомобілю матеріальних збитків. У справі №727/2808/23, що знаходиться на розгляді суду, позивач зазначає, що отримати регламентні виплати із фонду МТСБ за завдану шкоду [PERSON] в наслідок дорожньо-транспортної пригоди є неможливим оскільки ні відповідач, ні позивач не момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не здійснили страхування транспортних засобів відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того позивач [PERSON] надав суду відмову Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 31.03.2023 року за вих.№3-01б/8231, що свідчить про те, що даний спір хоч і виник між тими самими сторонами стосовно того самого предмету, однак позовні вимоги заявлені з різних підстав. Тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу у цій справі, змінились. У рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ ФРІДА проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06). Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. За вказаних обставин суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі за пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1070,60 грн, що підтверджено квитанцією, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 33). Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1070,60 грн. Відповідно до ст. 139 ЦПК України, витрати, пов`язані із залученням і викликом свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. За проведення авто-товарознавчої експертизи №141 від 26 липня 2022 [PERSON] сплачено кошти в сумі 2640 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.17), тому суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved