Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

10 березня 2023 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про стягнення з відповідача аліментів на навчання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання дитини, починаючи з дня повноліття дитини [INFO] і до припинення нею навчання чи досягнення нею 23 років. В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що 19.04.2004 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надав, позивачка була змушена звернутись до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Наразі діти проживають із матір`ю позивачкою [PERSON] . [INFO] донька [PERSON] досягла повноліття, але проходить навчання у Хмельницькому національному університеті. Позивачка стверджує, що відповідач знаходиться у працездатному віці та зобов`язаний продовжувати утримувати свою дочку на час проходження нею навчання. Тому, [PERSON] звертається до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня повноліття дитини [INFO] і до закінчення нею навчання, або до досягнення двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 20.03.2023 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 21.04.2023 року від представника відповідача по справі адвоката Марцоня В.Б. до суду надійшло клопотання по справі, у якому останній просив у позові відмовити у зв`язку із його безпідставністю. Крім того, представник відповідача вказав, що відповідач є інвалідом третьої групи, а єдиним його доходом є мінімальна пенсія особи з інвалідністю, а тому можливості сплачувати аліментів на навчання доньки він не має. У судове засідання позивачка не з`явилась, її представник підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Суд, заслухавши учасників, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.2005 року судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.04.2023 року по справі № 686/7189/22 із [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На момент звернення до суду донька позивача та відповідача [PERSON] є повнолітньою, що підтверджується, втому числі, і паспортом громадянина України [PERSON] , виданого 04.09.2020 року, але є студенткою денної форми навчання 1-го курсу Хмельницького національного університету (бюджет), що підтверджується Довідкою Хмельницького національного університету № 328 від 01.03.2023 року, термін навчання 19.09.2022 року 30.06.2026 року. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006\~року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, та постанові від 20 травня 2020 року по справі № 635/1139/17. Так, в процесі дослідження наданих сторонами доказів, судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] проходить навчання у Вищому навчальному закладі за бюджетною формою навчання та проживає разом із матір`ю позивачкою [PERSON] за місцем знаходження навчального закладу, а тому не здійснює додаткові витрати на оплату навчання та на проживання за місцем знаходження навчального закладу. Відсутність власного житла у [PERSON] та у її матері позивачки [PERSON] , що підтверджується Витягом № 338506095 та Витягом № 338499399 від 10.07.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а також Договором оренди житлового приміщення № 01/06-01 від 01.06.2020 року, не може бути самостійною підставою для стягнення аліментів із відповідача на утримання повнолітньої доньки, що проходить навчання. Крім того, позивачкою не наведено мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батька, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 26.08.2020 року по справі № 336/1488/19. Окрім того, суд бере до уваги, що з відповідача має місце стягнення аліментів на іншу спільну із позивачкою неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , а доказів наявності заборгованості у відповідача по сплаті вказаних аліментів суду не надано. При цьому, судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого 31.03.2016 року та отримує відповідне пенсійне забезпечення згідно довідки про доходи № 6195121292790135 ГУ ПФУ в Хмельницькій області в загальному розмірі за період з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року у сумі 18096 грн. Вказане пенсійне забезпечення є єдиним видом доходу відповідача та не може вважатися достатнім для забезпечення відповідачем окрім себе і двох дітей, в тому числі повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Доказів наявності інших видів доходу у відповідача суду не надано. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою належними та достатніми доказами не обґрунтовано необхідність подальшого забезпечення відповідачем своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Суд бере до уваги доводи відповідача про його неспроможність сплачувати аліменти у зв`язку із наявністю у нього ІІІ групи інвалідності та відповідного пенсійного забезпечення у якості його єдиного доходу. За ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачкою докази не підтверджують у повній мірі ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог у розумінні ст. 81 ЦПК України та оцінюються судом з урахуванням вище вказаних норм ЦПК України при визначенні розміру аліментів, який стягується не за минулий час, а з дати звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто коли донька вже була повнолітня. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом об`єктивно встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю із відповідним пенсійним забезпеченням у якості єдиного доходу, тоді як його повнолітня донька навчається у вищому навчальному закладі за державною формою навчання, який знаходить за місцем її постійного проживання разом із позивачкою, а тому не несе додаткових витрат на оплату такого навчання, на проїзд до навчального закладу, проживання, харчування тощо. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання слід відмовити. Також, при подані відзиву на позовну заяву, представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано Договір про надання адвокатських послуг та правової (правничої) допомоги між [PERSON] та адвокатом Марцонем В.Б. від 03.04.2023 року, розрахунок витрат та загальної суми гонорару за надану адвокатську допомогу та квитанцію № 9301-7426-0265-4658 від 06.04.2023 року про оплату гонорару [PERSON] адвокату Марцоню В.Б. на суму 5000 грн. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому такі підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи, фактично витрачений адвокатом час, а також те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, а саме у розмірі 5000 грн. Таким чином,

Outcome: approved