Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

31.05.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , а в подальшому і до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третьою особою залучений [PERSON] , і просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «Renault» AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна 12024, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - вантажний фургон, р.н. [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем 1 черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона народилась [INFO] , її батько - [PERSON] , а мати - [PERSON] . Батьки розірвали шлюб - 05.04.2005 року. В подальшому 16.07.2016 року батько позивача уклав другий шлюб з [PERSON] , однак 23.01.2018 року шлюб між ними був розірваний. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті позивач своєчасно подала до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Орловської В.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Інших дітей у батька не було, ніхто крім неї не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки нотаріус позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, вона звернулась з позовом до Київського районного суду м. Харкова. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року, справа № 640/10607/19 за позивачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в 1/2 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Цим же рішенням було визнано право власності на 1/2 частку даної квартири за [PERSON] . Позивач своє право власності на частку у квартирі зареєструвала в Державному реєстрі речових прав 22.01.2021 року. Також позивачу відомо, що за життя в період шлюбу з [PERSON] її батько придбав автомобіль «Renault» AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна 12024, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , Тип ТЗ - вантажний фургон, р.н. [NUMBER] . В той же час, позивач з`ясувала, що ще за життя її батько [PERSON] надав довіреність 17.02.2018 року на ім`я [PERSON] , яка була посвідчена ПП ХМНО [PERSON] , і уповноважив останнього бути його представником з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням належного йому автомобіля. Після смерті батька позивач поцікавилась у [PERSON] спірним автомобілем, однак останній відмовився надавати будь-яку інформацію, що змусило позивача звернутись до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області з відповідним запитом. Так, 15.05.2018 року позивач отримала письмову відповідь, відповідно до якої належний її батькові автомобіль «Renault» AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна [NUMBER] , шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , Тип ТЗ - вантажний фургон, р.н. [NUMBER] переоформлено за договором купівлі-продажу 26.04.2018року в ТСЦ 6341 на нового власника [PERSON] . Після звернення до ТОВ «Автоконсалтинг Україна» позивач отримала договір комісії №7089/18/005473 від 26.04.2018 року, на підставі якого було продано спірне авто. Зазначений договір комісії був оформлений вже після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з відповідною позовною заявою і рішенням суду від 02.09.2020 року по справі №646/3310/18 її позовні вимоги були задоволені. Отже спірний автомобіль фактично повернутий у власність батька позивача [PERSON] . Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину - на спірний автомобіль, але постановою від 04.03.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки позивач не надала відомостей та документів про належність цього майна спадкодавцеві - батькові [PERSON] . Такі документи у позивача відсутні, де конкретно зараз знаходиться спірний автомобіль - позивачу невідомо, останній час їм користувався [PERSON] , тому позивач вважає, що документи на спірний автомобіль також у нього. Згідно Звіту про визначення вартості автомобіля «Renault» AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна 12024. шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , Тип ТЗ - вантажний фургон, р.н. [NUMBER] , його вартість на 20.04.2021 рік складає 224\~000,00 грн., отже вартість частки позивача становить 112\~000,00грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 31.05.2021 року позивачем вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Призначено підготовче засідання. 15.11.2021\~року ухвалою\~суду підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Між тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Борисової І.М. про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності задоволено. Зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області надати суду витяг з Єдиного державного реєстру МВС України щодо реєстрації права власності на транспортний засіб «Renault» AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна 12024, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , червоного кольору, р.н. [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 18.01.2023 року вказані в ухвалі докази були надані на адресу суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.03.2023 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [INFO] , PHOКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . В подальшому\~ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~17.08.2023\~року клопотання\~представника позивача\~ [PERSON] адвоката\~Борисової І.М.\~про залучення\~до участі\~у вищевказаній\~цивільній справі\~співвідповідача \~задоволено.\~Залучено до\~участі у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа: [PERSON] про визнання права власності в якості співвідповідача Територіальну громаду в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, площа Конституції, буд. 7, ЄДРПОУ:04059243). У судове засідання 17.08.2023 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Борисова І.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, в подальшому в судові засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини, провести судове засідання у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, визнавши позовні вимоги. Представник відповідача Територіальної громади в особі Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, будь-яких заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило, про причини неявки представник відповідача суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, однак в подальші судові засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не сповістив, письмових пояснень не надавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~судом не\~здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, заяви учасників справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №6 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.01.1995 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що зроблено відповідний актовий запис №6574, та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.04.2018 року (а.с. 5). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 18,8 кв.м. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири у спільному сумісному майні подружжя задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 18,8 кв.м. (а.с.6-9). На підставі вказаного рішення суду від 11.02.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2021 року (а.с. 10). У рішенні Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року також встановлено: з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2016 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Дзержинським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області зроблено актовий запис № 470. В подальшому 23.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюбу, про що Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківськкій області зроблено зроблено актовий запис №09. Як вбачається з роздруківки реєстраційних карток ТЗ з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, наданих Регіональним сервісним центром ГЦС МВС в Харківській області у відповідь на виконання ухвали суду від 18.01.2023 року, 26.04.2018 року, вантажний автомобіль RENAULT АЕ 385, 2000 року випуску, шасі [NUMBER] , червоного кольору, [NUMBER] , зареєстровано у ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] , PHOКПП - [NUMBER] . На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Реєстраційні дії здійснювалися на підставі договору купівлі-продажу 7089/18/005473 укладеного в ТОВ «Автоконсалтінг Україна», 26.04.2018 року. Попередній власник транспортного засобу, громадянин [PERSON] , [INFO] , РНОКПП- [NUMBER] . Однак рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.09.2020 року позовні вимоги\~\~ [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Автоконсалтинг Україна», треті особи: Територіальний сервісний центр МВС України в Харківській області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Орловська Валентина Георгіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Наталія Володимирівна про визнання правочинів недійсними\~-\~задоволено частково. Визнано недійсною довіреність ННВ 083482 від 26.04.2018 від [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Наталією Володимирівною., реєстраційний номер № 1105. Визнано недійсним договір № 7089/18/005473 купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT АЕ 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна 12024, шасі (кузов, рама) № № [NUMBER] , тип ТЗ-вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , від 26.04.2018 оформленого на ім`я [PERSON] . Визнано недійсним договір комісії № 7089/18005473 від 26.04.2018 року укладений між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» та [PERSON] в особі [PERSON] . Стягнуто [PERSON] та\~ТОВ «Автоконсалтинг Україна»\~на користь\~ [PERSON] , сплачені судові витрати у сумі 704,80 грн., 352,40 грн., 768, 40 грн., 308,00 грн., а всього судовий збір у сумі 2133, 60 грн. в рівних частинах з кожного (а.с.13-16). Одночасно рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.09.2020 року встановлено, що [PERSON] за життя належав транспортний засіб RENAULT AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна [NUMBER] , шасі (кузов рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - вантажний фургон, р. н. [NUMBER] (надалі спірний автомобіль), що підтверджується інформацією з баз даних, які використовуються РСЦ МВС в Харківській області від 15.05.2018 року № 31/20?2153. Також позивачем надано суду інформацію бази даних НАІС ГСЦ МВС України щодо реєстрації та пререєстрації автомобіля з VIN № [NUMBER] від 07.11.2018 року №31/20-4851, з якої вбачається що автомобіль RENAULT АЕ 385, 2000 року випуску, шасі [NUMBER] , червоного кольору, № шасі [NUMBER] обліковувався за [PERSON] з 02.03.2017 року за договором купівлі-продажу (а.с.13). Тобто спірний автомобіль придбано [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , і за життя право власності на даний автомобіль не перереєстровано на іншу особу в законний спосіб, отже право власності на половину спірного автомобіля входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Згідно зі Звітом СОД ФОП [PERSON] про визначення вартості автомобіля «Renault» AE 385, 2000 року випуску, р.н. [NUMBER] , його вартість на 20.04.2021 рік складає 224\~000,00 грн. (а.с. 18). Позивач [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса ХМНО Орловської В.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину - на автомобіль RENAULT АЕ 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна [NUMBER] , шасі (кузов, рама) № № [NUMBER] , тип ТЗ-вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , але постановою від 04.03.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний автомобіль, оскільки позивач не надала відомостей та документів про належність цього майна спадкодавцеві [PERSON] . Рекомендовано звернутись до суду з позовом. (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже обставини, встановлені у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року та рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.09.2020 року не підлягають доказуванню, оскільки встановлені, рішеннями суду, які набрали законної сили. Разом з тим, відповідно до\~ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 328 ЦК України\~вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Згідно з положеннями ч. 2\~ст. 1120 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Разом з тим, статтями\~1216,\~1220-1221 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують прав на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Саттею 1269 ЦК України визначено порядок подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже в даному випадку суд на підставі досліджених доказів та обставин, встановлених рішеннями суду, що набрали законної сили, дійшов висновку, що [PERSON] за життя на праві власності належав спірний автомобіль - транспортний засіб RENAULT AE 385, 2000 року випуску, об`єм двигуна [NUMBER] , шасі (кузов рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - вантажний фургон, р. н. [NUMBER] . [PERSON] придбав спірний автомобіль під час шлюбу з [PERSON] , яка при цьому не була спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскльки на момент смерті останнього 24.04.2018 року шлюб між ними було вже розірвано 23.01.2018 року. За таких обставин саме половина спірного автомобіля входить до обсягу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Единою спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є дочка померлого - позивач [PERSON] , яка звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встновлений законом строк. Однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний авотомібль за законом і рекомендовано звернутись до суду. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, у зв`язку з чим до участі у справі в якості відповідача залучено Харківсььку міську раду, від якої заперечень проти позову на надійшло. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку автомобіля «Renault» AE 385, 2000 року випуску, червоного кольору, об`єм двигуна 12024, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З огляду на викладене та

Outcome: approved