Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Терра Банк», третя особа Департамент державної виконавчої служби про скасування арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2011 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-125/11 прийнято рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 757 044,17 грн, витрат з оплати судового збору в розмірі 1 700 грн та витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120,00 грн. 21 травня 2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В. О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 32777985 на підставі виконавчого листа № 2-125/11, виданого 28 квітня 2012 року Печерським районним судом м. Києва на виконання вищевказаного судового рішення. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. ПАТ «Терра Банк» ліквідовано без правонаступників. Станом на день подання позову виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження знищено, у зв`язку із цим виконавча служба не може зняти арешт у зв`язку із відсутністю на це підстав. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з ліквідацією стягувача (без правонаступників) після повернення виконавчого документа стягувачу. Відмова в знятті арешту, накладеного на все майно позивача, унеможливлює подальше здійснення належного захисту майнових прав позивача. Разом із цим, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та наявності підстав, визначених законом. Також позивач зазначає, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. З урахуванням викладеного, позивач просив суд скасувати постанову про арешт та заборону на відчуження майна [PERSON] винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В. О. в рамках виконавчого № 32777985 від 23 липня 2015 року. Ухвалою судді від 30 травня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 30 серпня 2023 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача на належного та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалами суду від 30 серпня 2023 року замінено неналежного відповідача ПАТ «Терра Банк» на Департамент державної виконавчої служби та залучено до участі у справі ПАТ «Терра Банк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. У вересні 2023 року Міністерство юстиції України подало до Печерського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву, у якому вказувало на те, що заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме позивач у цій справі. Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час винесення постанови про повернення виконавчого листа діяв у межах та у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 25 вересня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, відповідно до яких позивач дізнався 2 березня 2023 року про ліквідацію ПАТ «Терра Банк» з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань, тобто строк позовної давності для звернення до суду з позовом позивачем не пропущено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у задоволенні позову просив відмовити з викладених у відзиві підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 32777985, яке було відкрито 21 травня 2012 року, з примусового виконання виконавчого листа № 2-125/11 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Терра Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 757 044,17 грн, оплати судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрат інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. У межах виконавчого провадження № 32777985, 23 липня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В. О. винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 31 грудня 2015 року виконавчий лист № 1-125/11 повернуто ПАТ «Терра Банк» на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується довідкою сформованою з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП). Згідно копії листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, матеріали виконавчого провадження № 32777985 знищено. 15 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10701110044044222 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Терра Банк» як юридичної особи. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року, надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] указував на те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із частиною першою статті 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Суд установив, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Терра Банк» як юридичної особи. Отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора). Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту у зв`язку з ліквідацією кредитора, то в такому разі припинилося і забезпечення такого зобов`язання, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до Департаменту державної виконавчої служби, про зняття арешту та заборони відчуження зі всього майна підлягає задоволенню, оскільки припинилось зобов`язання позивача за кредитним договором у зв`язку з ліквідацією кредитора. На підставі викладеного,

Outcome: approved