Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Адвокат Кириллов Михайло в інтересах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою суду від 31.01.2020 скасовано судовий наказ від 29.03.2019 по справі №752/6072/19 за заявою ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго». 07.11.2013 між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] був укладений договір про користування електричною енергією №04002413810. За результатами аналізу оплати за спожиту електричну енергію з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. Станом на 01.02.2020 заборгованість на контрольних показниках становить 016749 квт/год за спожиту електричну енергію в сумі 15575,57 грн. Станом на 01.10.2022 сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 18872,23 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 15575,57 грн., 3% річних, інфляційну складову боргу у сумі 7289,15 грн. та судовий збір у сумі 2481 грн., а також зарахувати їх на банківські рахунки вказані у позові. 15.11.2021 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 21.03.2023 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. 15.01.2023 представник відповідача адвокат Папазова Г.А. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що здійснювалось примусове виконання судового наказу від 29.03.2019 про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електричну енергію та здійснювались стягнення. Згодом судовий наказ був скасований, а виконавче провадження [NUMBER] завершене. Згідно з таблицею розрахунку 3% річних та інфляційної складової боргу за о/р -[NUMBER], який обліковується за [PERSON] , вбачається, що розрахунок здійснено за період з лютого 2017 року по березень 2019 року. Актом про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 04.08.2016 зафіксовано, що за адресою: [ADDRESS] , знято лічильник №0442108, тип СО-4446м, покази якого на момент зняття складали 39261, та встановлено лічильник №7361565, тип НІК 2102-02.40РТМВ, покази якого на момент встановлення складали 000001. Зміна лічильника відбулась за заявкою споживача. Інформація про заміну та встановлення приладу обліку від 04.08.2016, а також про показники таких лічильників, співпадають з інформацією, яка міститься в особовій картці споживача, що долучена до позовної заяви. З наданої відповідачем копії особового рахунку № [NUMBER] , вбачається, що за даними ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» для обліку електроенергії спожитої користувачем, який проживає в квартирі [ADDRESS] встановлено прилад обліку (лічильник) №7361565, тип НІК 2104-02.40РТМВ (6), дата встановлення 02.08.2016. З контрольного огляду засобу обліку з особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що у відповідача на обліку знаходиться лічильник №7361565, тип НІК 2104-2.40РТМВ (6), який встановлений на сходовій клітці. Остання інформація про покази лічильника станом на 01.10.2019 складають 025283. Листом ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» №3/06/2018 від 27.12.2019 надано інформацію, що облік електричної енергії, що постачається до помешкання за особовим рахунком № [NUMBER] здійснюється приладом обліку типу НІК 2104-02.40РТМВ №7361565. Станом на 20.12.2019 за особовим рахунком № [NUMBER] обліковується заборгованість в розмірі 17860,96 грн. за показниками електролічильника 016749 кВт/год. Також у вказаному листі зазначено, що встановити поточну заборгованість споживача не видається за можливе, оскільки споживач не забезпечує доступ представникам оператора системи розподілу для проведення зняття показань засобу комерційного обліку, самостійно не надає дані про обсяги споживання електричної енергії за розрахунковий період, а в телефонному режимі відмовляє в наданні таких даних. Актом, складеним комісією ЖЕД-19 від 26.02.2020 (затвердженим начальником ЖЕД-19) зафіксовано, що в квартирі [ADDRESS] , було проведено перевірку електролічильника №7522656, тип НІК 2104, 2015 року випуску. Лічильник знаходиться в задовільному стані, опломбований, пломба №С32683298, сторонніх підключень немає. Показники лічильника на момент перевірки 002845.50 кВт. З наявних в матеріалах справи документів неможливо точно встановити, коли виникла заборгованість відповідача та за який період. Крім того, існують розбіжності в інформації щодо приладів обліку електроенергії відповідача та показників приладів обліку, на підставі яких було розраховано заборгованість. Згідно даних особової картки споживача показники лічильника в розмірі 016749 кВт/год були вже зафіксовані станом на листопад 2018 року, після чого споживання електроенергії за особовим рахунком № [NUMBER] не зафіксовані. Особовою карткою споживача визначено, що абонент відключений з 31.05.2019. Сума заборгованості за спожиту електричну енергію станом на 06.02.2020 не підтверджена жодними доказами. Позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами, а тому просить застосувати до цих вимог строк позовної давності. Представник позивача адвокат Кириллов М.С. надав відповідь на відзив, яка не приймається судом з огляду на порушення строків її подання. Представник позивача зазначив, що відзив на позовну заяву отримав 18.01.2023, а тому останній день подання відповіді на відзив є 23.01.2023. Проте згідно даних квитанції Укрпошта Експресс №0408033210514 поштове відправлення оформлене 27.01.2023, тобто з пропуском встановленого строку. Представник позивача адвокат Кириллов М.С. підтримав позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Папазова Г.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Згодом в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача адвокат Лаврентьєв Д.О. заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 07.11.2013 між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] був укладений договір про користування електричною енергією №04002413810, за умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати електричну енергію споживачу, а споживач оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (код ЄДРПОУ 00131305). [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору довічного утримання від 22.03.2010. 29.03.2019 був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» боргу в розмірі 20543,87 грн., 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 3323,36 грн., судовий збір в розмірі 192,10 грн. 31.01.2020 вищезазначений судовий наказ ухвалою суду був скасований. Згідно відомостей особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , абонент відключений 31.05.2019, станом на жовтень 2022 року заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію становить 15575,57 грн. За цей період відповідач надані послуги не оплачувала в повному обсязі. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з лютого 2017 року по листопад 2022 року 3% річних становлять 1323,71 грн., інфляційні втрати - 5965,44 грн., які були нараховані на заборгованість в сумі 15575,57 грн., яку має відповідач з оплати за спожиту електричну енергію. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 1 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357, (далі - ПКЕЕН), ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно з п. 3 ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач має право отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та вимогами до якості електричної енергії, а також він зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що споживачем електричної енергії у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Свої зобов`язання відповідач, як споживач електричної енергії, належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості на зазначену суму, що має наслідком обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Суд відзначає, що власник квартири у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати отриману комунальну послугу. Доводи представника відповідача щодо того, що з наявних в матеріалах справи документів неможливо точно встановити, коли виникла заборгованість відповідача та за який період, а також те, що існують розбіжності в інформації щодо приладів обліку електроенергії відповідача та показників приладів обліку, на підставі яких було розраховано заборгованість, суд вважає незмістовними. Розрахунок заборгованості зроблений на підставі даних особового рахунку з урахуванням даних лічильників, зокрема і тих, що були змінені. Таким чином, позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 15575,57 грн. Також на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Представник відповідача адвокат Папазова Г.А. просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Щодо цієї заяви суд відзначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу частин 1, 5 ст. 261, частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року. 03.11.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявлено до стягнення заборгованість за період з лютого 2017 року по березень 2019 року, включно. Судом враховується, що відповідач самостійно не здійснювала платежів на погашення заборгованості, а надходження коштів здійснювалось приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання судового наказу від 29.03.2019 по справі №752/6072/19 про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» З заявою про видачу зазначеного судового наказу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулось до суду 22.03.2019. При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07.07.2020 по справі №712/8916/17, яка вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі N 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 663/2070/15-ц). Враховуючи наведене суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цими вимогами, а тому у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 15575,57 грн. слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, в розмірі 18872,23 грн. є похідними і залежать від задоволення основної позовної вимоги про стягнення заборгованості. Оскільки суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 15575,57 грн., то похідні вимоги про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, в розмірі 18872,23 грн., задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору не підлягають, оскільки судом позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed