Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив визнати сумісною спільною власністю подружжя автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за ним право власності на частку автомобіля FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за відповідачем право власності на частку автомобіля FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказав, що з 21 листопада 1998 року по теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , в період перебування в якому ними за спільні кошти у розмірі 180000 грн було придбано автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідача. У зв`язку з припиненням шлюбних відносин позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням поділити сумісне придбане майно і визнати за ним право власності на частину автомобіля, але відповідач ухиляється добровільно це зробити. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 лютого 2022 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] зазначає, що спірний транспортний засіб було відчужено під час перебування сторін у шлюбі та за спільною згодою подружжя, а грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї. Вказує, що позивач достовірно знав про відчуження транспортного засобу, оскільки планувалося придбання квартири, а грошових коштів не вистачало. При цьому позивач витратив кошти не на користь сім`ї, здійснив оформлення квартири на свою матір. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також 16 лютого 2022 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно якої позивач за зустрічним позовом просить визнати спільної власністю квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м., комп?ютер моноблок Apple іМас, жорсткий диск; кава машина Delonghi ECA; мікер Zepter, сковорідка гриль, Apple Aiport Extreme роутер, підсилювач звуку, ударний електричний гайковерт, рубанок електричний Bosch, перфоратор Bosch, зарядні пристрої, будівельний електроміксер, болгарка; виділити [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м., комп?ютер моноблок Apple iMac в розмірі 32 000 грн.; жорсткий диск в розмірі 1500 грн., кава машина Delonghi ECAM в розмірі 12000 грн., [PERSON] в розмірі 5000 грн., сковорідка гриль в розмірі 2500 грн; виділити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м., Apple Aiport Extreme роутер в розмірі 1900 грн., підсилювач звуку в розмірі 5000 грн., ударний електричний гайковерт в розмірі 2500 грн., рубанок електричний Bosch в розмірі 1500 грн., перфоратор Bosch в розмірі 5500 грн., зарядні пристрої в розмірі 2500 грн., будівельний електроміксер в розмірі 2000 грн., болгарка в розмірі 2500 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що вказане спірне майно було придбано сторонами у справі під час перебування шлюбі. Спірна квартира була придбана за 100000 грн, а тому вартість її частини складає 50000 грн. Однак під час останньої сварки з відповідачем було з`ясовано, що він вважає все придбане майно його особистою приватною власністю, оскільки правовстановлюючі документи виготовлені на його ім`я. Вказує, що позивач з відповідачем не можуть домовитися про поділ спільного майна, тому даний спір необхідно вирішувати у суді. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Молчанова Наталія Володимирівна, до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року прийняти до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину автомобіля та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2023 року до участі у справі за первісним позовом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено власника спірного транспортного засобу [PERSON] . Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав частково, а саме лише в частині поділу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо іншого спірного майна за зустрічним позовом відповідач вказав, що його не існує, будь-яких доказів з даного приводу суду не надано. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Молчанова Н.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та підтримала зустрічні позовні вимоги. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про слухання справи повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Суд, вислухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Молчанову Н.В., дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. З 21 листопада 1998 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року, що набрало законної сили 02 травня 2023 року, розірвано (а.с.15-18,146-148). За час перебування у шлюбі 24 червня 2000 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.40-41,138,151). Також за час шлюбу відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] куплено транспортний засіб FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який 26 січня 2022 року зареєстровано за новим власником третьою особою [PERSON] (а.с.10,93-94). Вирішуючи пред`явлені первісні позовні вимоги судом враховується наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України). Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України). Тобто, у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18) заначено, що: «у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) заначено, що: «Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ураховуючи, що спірний автомобіль був відчужений [PERSON] без згоди позивача, як його співвласника, при цьому відсутні підстави для визнання такого договору недійним, законними та обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля». Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В силу статті 204 ЦК України правочин щодо відчуження відповідачем за первісним позовом третій особі спірного автомобіля є правомірним (а.с.93-94). Таким чином, враховуючи межі заявлених вимог, тієї обставини, що спірний автомобіль станом на час розгляду справи перебуває у власності третьої особи, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання сумісною спільною власністю подружжя автомобіля FORD FOCUS, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , визнання за кожним із сторін права власності на частку даного автомобіля, слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом судом враховується наступне. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Тягар доказування існування обставин, з якими закон пов`язує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги. Будь-яких належних та допустимих доказів факту придбання сторонами по справі за час шлюбу комп?ютеру моноблок Apple іМас, жорсткого диску, кавомашини Delonghi ECA, міксеру Zepter, сковорідки гриль, Apple Aiport Extreme роутеру, підсилювачу звуку, ударного електричного гайковерту, рубанку електричний Bosch, перфоратору Bosch, зарядних пристроїв, будівельного електроміксеру, болгарки, їх моделі та вартості позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині визнання спільною власністю комп?ютеру моноблок Apple іМас, жорсткого диску, кавомашини Delonghi ECA, міксер Zepter, сковорідки гриль, Apple Aiport Extreme роутеру, підсилювачу звуку, ударного електричного гайковерту, рубанку електричний Bosch, перфоратору Bosch, зарядних пристроїв, будівельного електроміксеру, болгарки та поділу даних речей між сторонами. Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін, а тому вона підлягає поділу між ними. З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки, у задоволенні первісного позову було відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір за зустрічним позовом покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати на професійну правничу допомогу на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2477,85 грн (1264+5000*50000/126400)(а.с.45-49).

Outcome: partial