Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 01.09.2022р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія державного акту серії ЯЖ №711538 від 17.03.2009р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.10.2002р. №803. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника [PERSON] , звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 01.09.2022р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , земельної ділянки, розміщеної за цією ж адресою, площею 0,0600 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), - за 100000 грн. 01.09.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями та на земельну ділянку. У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельної ділянки в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за нерухомістю та земельною ділянкою, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилялась, на прохання позивачки про зустріч не реагувала, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (01.09.2022р.) вона не зареєструвала належне їй право власності на житловий будинок у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 01.09.2022р. було укладено від імені продавця, який на той час не був належно оформленим власником об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] являється добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами і господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , і земельної ділянки вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості (житлового будинку), у зв`язку із тим, що вона на той час належним чином не оформила право власності на цей об`єкт. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість та земельну ділянку, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельної ділянки, згідно якої відповідачка продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку за 100000 грн. 01.09.2022р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на житловий будинок і на земельну ділянку (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Відповідно до\~статті 120\~Земельного кодексу України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість і земельну ділянку у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і присадибну земельну ділянку за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved