Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просила зобов`язати Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна, який було накладено на підставі постанови б/н від 01.07.2011 та постанови № 34495880 від 07.09.2012, що належало на праві власності при житті [PERSON] та яке належить [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем померлого, та видалити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи реєстраційні номери обтяжень № 11361344 від 07.07.2011 року та № 13206519 від 05.11.2012. В обґрунтування заяви зазначила, що під час оформлення позивачкою спадкового майна, а саме: 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , вона дізналась про те, що на все майно, яке належало її померлому батьку [PERSON] , накладений арешт. Квартира була отримана у власність шляхом приватизації відповідно до свідоцтва про право власності №ж-62 від 09.01.2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням за №Ж-1696 від 17.12.2007 року, та знаходиться у спільній частковій власності з матір`ю померлого, яка відмовилась від спадку на користь позивача. Згідно довідки із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою б/н виконавчої служби у Покровському районі від 01.07.2011р. та № 3449880 від 07.09.2012, накладено арешт на все майно померлого [PERSON] . Позивач звернулась до Покровського ВДВС у місті Кривому Розі із заявою, в якій просила скасувати постанови відділу державної виконавчої служби Покровського району - б/н від 01.07.2011 та за № 3449880 від 07.09.2012, та винести постанови про зняття арешту, що був накладений на все майно, що належало [PERSON] . Листом Покровського ВДВС у місті Кривому Розі від 22.08.2023 було відмовлено позивачу у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що, відповідно до наказу від 25.01.2008 року за № 2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», та наказу від 07.06.2017 за № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Таким чином виконавче провадження можна вважати завершеним та закінченим. Все рухоме та нерухоме майно, яка належало померлому боржнику фактично належить позивачу, який є єдиним спадкоємцем померлого, однак оформити її належним чином як того передбачає чинне законодавство України позивач не має можливості, так як на все майно накладено арешт та заборона відчуження, чим порушені законі права та інтереси позивача стосовно володіння, користування та розпорядження майном, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із даною заявою. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Корсак О.Ю. надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), постановити рішення на розсуд суду. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.2023, видане Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №432. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується скороченим витягом із актового запису про смерть USC/OS/3 AF 3376258, видане відділом реєстрації актів цивільного стану міста Свебодзін, Любуське воєводство, вірність перекладу якого засвідчено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17431214 від 21.01.2008, зареєстроване Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» та записане у реєстрову книгу № 267п-427, номер запису 427, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності у частці 1/3 на кожного, відповідно до свідоцтва про право власності №ж-62 від 09.01.2008, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням за №Ж-1696 від 17.12.2007. Відповідно до відповіді Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.08.2023, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 22.08.2023 відносно [PERSON] обліковуються записи про обтяження на все нерухоме майно. Надати більш детальну інформацію, в тому числі щодо виконавчих проваджень які надходили на виконання не є можливим, оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 за №2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» та наказу від 07.06.2017 за №1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 Закону визначається, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною 1 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині 4 статті 59 Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Матеріали справи не містять відомостей про наявність підстав для подальшого обтяження майна, а тому подальший арешт нерухомого майна, зокрема квартири, набутої позивачем у спадок, порушуватиме конституційне право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що накладений арешт на нерухоме майно перешкоджає позивачу оформити право на спадщину та вільно нею користуватись та розпоряджатись, зважаючи на те, що виконавче провадження знищено, відсутність відкритих виконавчих проваджень у провадженні Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом скасування арешту майна, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , накладеного на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №11361344 від 07.07.2011 року, №13206519 від 05.11.2012, які було накладено в межах виконавчих проваджень відділом державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції. Оскільки по даній справі належним способом захисту позивача є скасування арешту на майно, яке належало [PERSON] , померлому [INFO] , вимога позивача про зобов`язання Покровський відділ ДВС у місті Кривому Розі\~Криворізького району\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) видалити запис про арешт всього нерухомого майна, який було накладено відділом державної виконавчої служби накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, №11361344 від 07.07.2011 року, №13206519 від 05.11.2012 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial