Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

13.06.2023 Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: КУ «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради, Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] , [INFO] , з 1984 по 2013, не мала при собі жодних документів, що посвідчують особу, лише на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області від 08.09.2010 про встановлення факту реєстрації народження, відповідачка у 2013 отримала свідоцтво про народження і паспорт громадянина України. До моменту отримання документів, що посвідчують особу відповідачка народила трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через те, що відповідачка на момент народження [INFO] старшої дитини [PERSON] , не мала при собі жодних документів, що посвідчують особу, вона деякий час іменувала себе прізвищем співмешканця своєї матері - « [PERSON] », у зв`язку з чим виникла різниця у прізвищах відповідачки - « [PERSON] » і дочки - « [PERSON] ». Як вбачається із довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району від 05.03.2013 №328/04.1.27 батьками старшої дитини [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] , відомості про яких внесені до актового запису про народження дитини, згідно абзацу 2 частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене позивач просить, встановити факт родинних відносин між відповідачкою та неповнолітньою [PERSON] . Органу опіки та піклування Савранської селищної ради це необхідне для того щоб захистити права та інтереси дитини. Крім того, неповнолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки її мати, відповідачка, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме залишила свою малолітню дочку в чужій сім`ї в с. Байбузівка, Савранського району, Одеської області і зникла в невідомому напрямку. Даний факт підтверджується повідомленням про виявлену дитину, що залишилася без батьківського піклування від 10.01.2013 та актом про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 16.01.2013. На підставі викладеного органом опіки та піклування Савранської РДА Одеської області було подано позовну заяву до Савранського районного суду Одеської області про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно своєї малолітньої дочки [PERSON] , але у зв`язку з тим, що місце знаходження перебування матері дитини - [PERSON] невідоме, ухвалою зазначеного суду від 14.11.2013 останню було оголошено у розшук. Проте, оголошення у розшук [PERSON] результату не дало, тому вказаний позов було залишено без розгляду. Розпорядженням Савранської РДА Одеської області від 20.11.2013 №411/А-2013 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, на підставі розпорядження Савранської РДА Одеської області від 29.07.2014 малолітню [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу в с. Полянецьке, Подільський район, Одеська область. Згідно даних Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської РДА мати малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] за весь час перебування дочки в Центрі жодного разу її не зателефонувала. Відповідачка не вживає жодних заходів щодо повернення старшої дочки в свою сім`ю, натомість згідно довідки старости Вікторівського старостинського округу [PERSON] фактично проживає без реєстрації в [ADDRESS] , з 2012 року та має сім`ю до складу якої входить [PERSON] - співмешканець, [PERSON] - син 2010 року народження, [PERSON] - дочка 2014 року народження та [PERSON] - дочка 2015 року народження. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просила суд встановити факт, що [PERSON] є рідною матір`ю неповнолітній [PERSON] , позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] . Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 15.06.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 11.07.2023. Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 11.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.09.2023. 22.08.2023 до суду надійшло клопотання секретаря селищної ради виконуючого обов`язки селищного голови Жируна О. про виклик свідків, а саме батька - вихователя [PERSON] та дитину-вихованку ДБСТ - [PERSON] (а.с. 49). 20.09.2023 відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с.50). В судовому засіданні 20.09.2023 свідок [PERSON] вказав, що він є батьком - вихователем дитячого будинку сімейного типу, який знаходить в с.Полянецьке, Подільський район, Одеська область. В його сім`ї вже майже 12 років перебуває дитина позбавлена батьківського піклування - [PERSON] . За ввесь час перебування дитини в його дитячому будинку сімейного типу, мати [PERSON] жодного разу, не телефонувала, не вітала зі святами взагалі не цікавилася життям дитини. Кошти на утримання дитини від матері або інших осіб на рахунок батька - вихователя не надходило. 20.09.2023 неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона перебуває у будинку сімейного типу родини [PERSON] . Навчається в школі в 11 класі. Мати [PERSON] жодного разу не приїздила її провідати, не телефонувала та не вітала зі святами. Слухання справи призначено на 24.10.2023. 24.10.2023 представник позивача Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розгляд справи провести без її участі та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.66). 24.10.2023 представник третьої особи Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій проти позовних вимог не заперечувала, просила розгляд справи провести без її участі та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.67). 24.10.2023 представник третьої особи Служби у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій проти позовних вимог не заперечував, просив розгляд справи провести без його участі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.68). 24.10.2023 відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с.64). Крім того, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідачка, яка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надала, свою позицію не виклала, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалась. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 280, частини 4 статті 223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Щодо встановлення факту родинних відносин. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 частиною 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення родинних відносин. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , народилася у місті Березівка, Березівського району, Одеської області та при народженні їй було надано прізвище [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038636871 від 24.02.2023 (а.с.9-10). Відповідачка [PERSON] [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області від 04.09.2007 (а.с.11). Крім того, факт народження [PERSON] підтверджується повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038635857 від 24.02.2023 (а.с.12-13). Як вбачається з відомостей Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області актового запису про народження №113 від 04.09.2007 на [PERSON] про батьків зазначено батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 08.09.2010 встановлено, що прізвище, ім`я та по батькові дитини, що народилася [INFO] , [PERSON] (а.с.15-16). Згідно медичного свідоцтва про народження №178 виданого Березівською ЦРЛ від 03.06.2010 вбачається, що [INFO] в [PERSON] народилася дитина (дівчинка) (а.с.17). З письмових пояснень [PERSON] від 31.03.2023 вбачається що до 2013 року прізвище останньої було [PERSON] , а після видачі їй свідоцтва про народження її прізвище стало [PERSON] (а.с.18-19). У відповідності до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що необхідно звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] необхідно позивачу для соціального захисту прав та інтересів дитини, підтверджений матеріалами справи, показом свідка та поясненням [PERSON] , а тому підлягає задоволенню. Крім того, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вказані позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , в графі мати зазначено [PERSON] , а в графі батько - [PERSON] (а.с.11). З письмових пояснень відповідачки, що містяться у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] записаний батьком у свідоцтві про народження [PERSON] зі слів [PERSON] . Разом з тим відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки [PERSON] (а.с.18-19). Розпорядженням Савранської районної державної адміністрації Одеської області №411/А-2013 від 20.11.2013 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.20). Згідно акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 16.01.2023 вбачається, що 16.01.2013 в с.Байбузівка в сім`ї [PERSON] була виявлена дитина [PERSON] без батьківського піклування (а.с.21). Крім того, з повідомлення про виявлену дитину, що залишилася без батьківського піклування вбачається, що дитина потребує влаштування до державного закладу дітей так як залишилася без батьківського піклування (а.с.22). Як вбачається з ухвали Савранського районного суду Одеської області від 14.11.2013 зокрема [PERSON] , мешканку с.Новоселівка, Березівського району, Одеської області оголошено у розшук (а.с.23). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органом опіки та піклування Савранської РДА Одеської області було подано позовну заяву до Савранського районного суду Одеської області про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно своєї малолітньої дочки [PERSON] , але у зв`язку з тим, що місце знаходження перебування матері дитини - [PERSON] невідоме, ухвалою зазначеного суду від 14.11.2013 останню було оголошено у розшук проте, оголошення у розшук [PERSON] результату не дало, тому вказаний позов було залишено без розгляду (а.с.23-24). Згідно розпорядження Савранської районної державної адміністрації №259/А від 29.07.2014 неповнолітню [PERSON] влаштовано з 01.08.2014 на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] (а.с.25). Як вбачається з повідомлення директора центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 12.08.2013 №184/13, що за період перебування [PERSON] в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей ССД Кодимської РДА, Юлію тричі відвідував дядько - [PERSON] , більше життям та здоров`ям дівчинки ніхто не цікавився (а.с.26). З довідки Березівської міської ради Одеської області від 23.01.2023 №25 вбачається, що [PERSON] дійсно мешкає фактично без реєстрації в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять [PERSON] - співмешканець, [PERSON] , [INFO] - донька та [PERSON] , [INFO] - донька (а.с.27). З висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Савранської селищної ради №5/34 від 30.05.2023 вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.28-29). Крім того, з протоколу бесіди з батьками дитини від 02.05.2023, а саме з батьком -вихователем [PERSON] , з`ясовано, що за період перебування дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] в ПС ДБСП, біологічна мати дитини [PERSON] жодного разу не проявила цікавості дитиною, не відвідувала, не телефонувала, не вітала зі святами. Також, враховуючи, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків потягом 10 років стосовно доньки [PERSON] , є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини (а.с.30). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилами статті 150 СК України батьки зобов`язані серед іншого виховувати дитину, поважати її, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На підставі частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц). При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відтак, за загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідачки та її поведінки. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дитини - відповідачка у справі виконує свої обов`язки щодо дитини, або тих фактів, які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої [PERSON] [PERSON] в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не проявляє щодо дитини батьківської турботи, не намагається налагодити стосунки з дитиною і взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частин 5, 6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини, і, з урахуванням встановленого факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї дитини, вважає доцільним позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дитини, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову в цій частині. Вказаний висновок повністю узгоджується і з позицією органу опіки та піклування, викладеною у письмовому висновку. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав у порядку, передбаченому статтею 169 СК України. Окрім того, даний захід не виключає і можливість побачення з дитиною [PERSON] . Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається з матеріалів справи, а саме за заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 23.06.2015 з відповідачки стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.09.2013 року у розмірі частки від усіх видів доходів, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину, до досягнення дитиною повноліття (а.с.61-62). Відповідно до статті 191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Датою подання позову є 13.06.2023. З огляду на зазначене, враховуючи, що в ході судового розгляду працевлаштування та розмір доходів відповідачки не встановлено, жодних клопотань щодо витребування відповідної інформації представником позивача не надано, суд вважає, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2023 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України). В силу пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на те, що позивач Орган опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає до стягнення з відповідачки на користь держави, у порядку пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у розмірі 2 684 грн, виходячи з вимог немайнового характеру.

Outcome: partial