Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

14.08.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Об`єднання багатоквартирного будинку «ВІЛЬЯМСА 29-К» про стягнення коштів за утримання за утримання спільного майна в розмірі 33306,66 грн. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що нею [PERSON] 12.09.2012 року набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.10.2019 ркоу по справі №520/19876/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19 визнано, що вказана квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна подружжя визнано за кожним з них по частці вказаної квартири. Позивачка стверджує, що починаючи з 24.07.2019 року відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі [ADDRESS] та не вчиняє жодних дій з утримання вказаного майна. Позивачка вказує, що внаслідок не утримання відповідачем належної йому частки у майні, яке належить на праві спільної часткової власності, нею починаючи з 09.2019 року по 06.2023 року було сплачено за житлово-комунальні послуги за вказану квартиру, що складаються з послуг квартирної плати та послуг з надання теплової енергії, грошові кошти в загальній сумі 66613,32 грн. Приймаючи, що у відповідача, як співвласника цього майна, також наявний обов`язок з утримання цього майна у розмірі 50%, виходячи з його частки в розмірі , позивачка вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на свою користь 50% від сплачених коштів за вказані житлово-комунальні послуги за період з вересня 2019 року по червень 2023 року, що складає в сумі 33306,66 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін у справі. У судове засідання призначене на 11.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 11.10.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач та третя особа, які належним чином повідомлялись про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, а також розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси\~від 10 жовтня 2019 року по справі №947/14775/20. Згідно зі свідоцтвом про право власності від 12 вересня 2012 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності видане на підставі договору про участь у пайовому будівництві від 01 грудня\~2011 року та акта прийому-передачі від 01 червня 2012 року. Згідно із частиною першою\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини другої\~статті 60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18). Судом також встановлено, що у вересні 2019 року\~ [PERSON] \~звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя (справа №947/21450/19). За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 11.03.2020 року ухвалено рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Визнано спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, квартиру [ADDRESS] . Поділено спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за [PERSON] та за [PERSON] право власності по 1/2 частини квартири [ADDRESS] за кожним. У задоволенні зустрічного позову\~ [PERSON] \~відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог\~ [PERSON] , суд першої інстанції, виходив із того, що спірна квартира є спільним майном подружжя,\~частки дружини та чоловіка в ній є рівними. Також судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Статтею 2\~Закону України\~«Про доступ\~до судових\~рішень» передбачено,\~що рішення\~суду проголошується\~прилюдно,\~крім випадків,\~коли розгляд\~справи проводився\~у закритому\~судовому засіданні.\~Кожен має\~право на\~доступ до\~судових рішень\~у порядку,\~визначеному цим\~Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Статтею 3 вказаного закону передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону, судові рішення вважаються офіційно опублікованими за умови посвідчення органом, який забезпечує ведення Реєстру, відповідності судових рішень оригіналам або електронним копіям судових рішень, внесених до Реєстру. Статтею 4 Закону встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог\~статті 7\~цього Закону. Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної\~статтею 7\~цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до\~Закону України\~"Про державну таємницю". Частиною 3 статті 6 Закону визначено, що Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Приймаючи вказані положення, враховуючи, що подана до суду копія рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, не містить інформації про остаточну дату набрання законної сили, судом приймаючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень», було перевірено наявність опублікування вказаного рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень та факт набрання останнім законної сили. За наслідком чого, судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень, наявне опубліковане рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, з інформацією про набрання останнім законної сили 16.12.2021 року. Також судом встановлено, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, які в свою чергу залишені без змін постановою Верховного Суду від 14.06.2022 року. Отже, на підставі викладеного судом встановлено, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19 набрало законної сили 16.12.2021 року. Частинами 5, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Приймаючи вищевикладене, положення ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, встановлені обставини рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, яке набрало законної сили, судом не ставляться під сумнів та додатковому доказуванню в цій справі не підлягають. Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1\~Конституції України). Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби\~національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі\~Hornsby\~v.\~Greece\~(«Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі\~Shmalko\~v.\~Ukraine\~(«Шмалько проти України»), п. 43). У відповідності до наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за №342427083 від 11.08.2023 року вбачається, що сторонами виконано рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, за наслідком чого 28.12.2021 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по частці за кожним на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки Об`єднання багатоквартирного будинку «Вільямса 59-К» від 10.07.2023 року, за підписом голови Статірової О.С., підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] . Також, підтверджено, що за вказаною адресою мешкав [PERSON] в строк до 24.07.2019 року, після чого, тобто з 24.07.2019 року по день надання довідки, [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Згідно з довідкою Об`єднання багатоквартирного будинку «Вільямса 59-К» від 10.07.2023 року, за підписом голови ОСББ Статірової О.С., підтверджено, що [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , оплачено комунальні послуги з 01.09.2019 року по 01.07.2023 року в загальній сумі 66613,32 грн., які складаються з: послуг за квартирну плату в сумі 24806,29 грн. та послуг за теплову енергію в сумі 41807,03 грн. Вказані обставини також підтверджуються наданими позивачем квитанціями про сплату цих послуг. Відповідно ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі\~ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно ст. ст.\~64,\~66,\~67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Вимогами\~ст.322 ЦК України\~визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Стаття 360 ЦК України\~передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) викладено такий висновок: «Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 28. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети». Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20) та від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20). На підставі викладеного вбачається, що квартира [ADDRESS] , яка була набута сторонами за час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 року по справі №947/21450/19, яким також в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за кожною зі сторін по справі право власності на частку в цьому майні. При цьому, як вбачається позивачем з вересня 2019 року по липень 2023 року сплачені платежі на утримання вказаної квартири [ADDRESS] , на загальну суму 66613,32 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Будь-яких доказів на підтвердження сплати житлово-комунальних послуг та витрат утримання квартири [ADDRESS] , у відповідності до частки належної в цьому майні, відповідачем до суду не надано. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 33306,66 грн., як частку витрачених позивачем коштів з утримання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , за період з вересня 2019 року по червень 2023 року, яка перебувала у спільній сумісній власності сторін по справі, як подружжя та наразі є спільною частковою власністю останніх в рівних частках. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням задоволення позовних вимог, а також приймаючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явленим позовом на підставі положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved