Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління, Черкаської об`єднаної територіальної громади (Гвардійської селищної ради) Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить: - визнати протиправними та скасувати рішення Гвардійської селищної ради (Черкаської об`єднаної територіальної громади) Новомосковського району Дніпропетровської області № 4 від 26 листопада 2002 року згідно якого, квартирі за адресою [ADDRESS] було надано статус службової (в частині, що стосується квартири позивача); - зобов`язати Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, як орган приватизації, прийняти відповідні заходи щодо надання можливості в приватизації квартири за адресою за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 22 липня 1989 року по 14 жовтня 2004 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , на даний час військова частина польова пошта [NUMBER] , в червні 2002 року позивач зарахований на квартирний облік. 01.10.2003 року [PERSON] отримав ордер № 198 від 01.10.2002 року, виданий Гвардійською КЕЧ району МОУ на право заселення в однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 20,44 кв.м.. 01.01.2003 року між Будинкоуправлінням № 1 Гвардійської квартирно-єксплуатаційної частини району та [PERSON] укладений типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. 22.06.2016 року позивач звернувся до керівника органу приватизації, із заявою щодо передачі йому в приватну власність квартири, яку він займає на умовах найму, згідно ордеру № 198 від 01.10.2002 року, на що 24.06.2016 року отримав відповідь, в якій зазначалось, що позивачем надано не всі необхідні документи для приватизації та те, що квартира надавалась йому як службова, а відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягає приватизації, серед іншого, квартири, віднесені в встановленому порядку до числа службових. В вересні 2016 року позивач повторно звернувся до керівника Дніпровського КЕУ із заявою про надання дозволу на проведення заходів про зняття з його однокімнатної квартири [ADDRESS] розташованої за вищезазначеною адресою статусу службова. Однак у задоволені даної заяви [PERSON] також було відмовлено, у зв`язку з тим, що 26 листопада 2002 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (Черкаська об`єднана територіальна громада), було винесено рішення № 4 від 26 листопада 2002 року згідно якого, квартирі в якій проживає позивач надано статус службової. Спірне житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства Оборони України та перебуває в повному оперативному управлінні Дніпровської КЕУ. Позивач наголошує на тому, що він позбавлений можливості приватизувати квартиру в якій постійно мешкає протягом 17 років через протиправні та незаконні дії Дніпровської КЕУ, у зв`язку з чим вимушений звернутись з даним позовом до суду. 12 березня 2020 року відповідачем по справі Черкаською селищною радою подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з того, що позивачем до матеріалів справи не долучено копію рішення Гвардійської селищної ради від 25 червня 2003 року № 6-10/XXIV, згідно якого за твердженням позивача спірній квартирі надано статус службової. З архівних даних, відповідачем встановлено, що зазначене рішення має назву «Про затвердження службових квартир для військовослужбовців 25 ПДБ». Згідно змісту даного рішення, до переліку службових квартир, що виділяються військовослужбовцям 25 ПДБ, не входить квартира позивача, розташована за адресою: [ADDRESS] , більше того даним рішенням взагалі не змінювали статус квартир. Таким чином, рішення Гвардійської селищної ради від 25 червня 2003 року № 6-10/XXIV жодним чином не може порушувати права та законні інтереси позивача. Крім того, 24 березня 2020 року Дніпровською КЕУ також, надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та зазначає наступне. На даний час Дніпровська КЕУ надає житлові приміщення у власність громадян відповідно до інструкції № 380 від 31.07.2018 року затвердженою наказом МО України та інших нормативно правових актів України але у тому випадку коли громадянам по лінії Міністерства оборони України надано жиле приміщення для постійного проживання. А в даному випадку позивач хоче отримати вищезазначену квартиру у власність й зняти з неї статус службової. У зв`язку із зазначеним, квартиру [ADDRESS] не можливо передати у приватну власність оскільки, дане житлове приміщення є службовим, а чинним законодавством не передбачено передачу службового житла у приватну власність. Крім того, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених ним у позовній заяві. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 40-41). Ухвалою суду від 20 липня 2020 року залучено в якості третьої особи у справі військову частину [NUMBER] (а.с. 100-101). Ухвалою суду від 29 березня 2021 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду (а.с. 138-139). В судове засідання призначене на 19 жовтня 2023 року позивач не заявився. Представник відповідача-1, Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-2, Черкаської об`єднаної територіальної громади (Гвардійської селищної ради) Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явився, розгляд справи просив здійснювати без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України № 800 від 14.10.2004 року підполковника [PERSON] , заступника командира 25 окремої повітряно-десантної бригади 6 гвардійського армійського корпусу Південного оперативного командування звільнено у запас з правом носіння військової форми; вислуга років останнього у ЗС становить: календарна 19 років 02 міс., пільгова 24 роки 08 міс. (а.с. 10). 01 жовтня 2002 року Гвардійською КЕЧ району МОУ на ім`я [PERSON] видано ордер № 198 на право заселення в [ADDRESS] . Даний ордер є єдиним документом, який дає право на заселення вказаної житлової площі (а.с. 15). 01 січня 2003 року між Будинкоуправлінням №1 Гвардійської КЕЧ району та [PERSON] укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого наймодавець передає наймачу [PERSON] і членам його сім`ї у безстрокове користування квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). В зазначеній квартирі [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] проживає по цей час, на підтвердження чого позивачем надано довідку № 15 від 08 січня 2020 року видану Південним оперативним командуванням Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Будинкоуправління № 1 (а.с. 16). 26 листопада 2002 року місцевим самоврядуванням виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області постановлено рішення «Про дозвіл на затвердження службової площі за 25-ою Повітрянодесантною бригадою», яким вирішено звільнене службове житло закріпити за сім`ями військовослужбовців 25-ої Повітрянодесантної бригади згідно списку (а.с. 20). У відповідності до указу Президента України «Про передислокацію 25 ПДБ» у селище Черкаське та Гвардійське для військовослужбовців, що не мають квартир відповідно наказу начальника гарнізону [PERSON] виділені служебні квартири, серед яких значиться квартира [ADDRESS] (а.с. 21), відповідне рішення разом зі списком долучено позивачем до матеріалів справи із позовною заявою. 01 квітня 2016 року позивач звернувся до Дніпровської КЕУ із заявою з проханням передати в приватну власність квартиру. 24.06.2016 року відповідачем-1 на дане звернення надано відповідь № 2314, якою відмовлено [PERSON] у вчинені певної дії, у зв`язку із тим, що ним не надано належних документів на підтвердження невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. [PERSON] за зазначеною адресою в списках на отримання житлових чеків не значиться, та відповідно довідки управління житлового господарства Житомирської міської ради № 3-716 від 27.05.2016 року не використав право на приватизацію житлового фонду у м. Житомирі, але відповідно до п. 20 Наказу № 396 від 16.12.09 р. «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Також позивача повідомлено, що його заява має бути підписана керівником підприємства по обслуговуванню житла, а саме: начальником Домоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району МОУ та містити дані щодо дати її складення. Крім того, відповідно до ордеру на дану квартиру, вона надавалась позивачу, як службова, а у відповідності до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири віднесені до числа службових приватизації не підлягають (а.с. 22). 22.06.2016 року [PERSON] звернувся до Керівника органу приватизації Начальника КЕЧ м. Дніпро Зубкова Г.С. із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартиру жилого будинку, що він займає на умовах найму (а.с. 23). 31 травня 2019 року [PERSON] знову звернувся до Дніпровської КЕУ із заявою, в якій просив: - надати роз`яснення, яким чином, ким і чому з порушенням Закону України було заслужеблено житло; - надати роз`яснення чому його квартирна справа була знищена, при тому, що житло службове; - надати дозвіл на проведення заходів по приватизації квартири (а.с. 26). На дане звернення Дніпровською КЕУ надано відповідь № 1896 від 10 червня 2019 року, зі змісту якої вбачається наступне. Квартира [ADDRESS] включена до складу службових рішенням Гвардійської селищної Ради від 26.11.2002 року № 4. Квартири включались до складу службових для заселення військовослужбовцями військової частини [NUMBER] . Про те, що вищевказана квартира включена до складу службових з порушенням Законів України інформації в Дніпровській КЕУ немає. У 2002 році облікові справи військовослужбовців військової частини [NUMBER] , що перебувають на квартирному обліку, на зберіганні в КЕУ не перебували, вони зберігалися у житловій комісії військової частини [NUMBER] . Про те, що облікова справа позивача була знищена в КЕУ інформації також не міститься. Відповідно до послужного списку відповідача, останній проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , у 2005 році звільнений у зв`язку із скороченням штату, тому мав повне право залишатися на квартирному обліку при військовій частині до забезпечення постійним житлом. Рішення житлової комісії [NUMBER] про зняття позивача з квартирного обліку є неправомірним. Надання дозволу на проведення заходів по приватизації зазначеної квартири є неможливим, бо відповідно до п. 2 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» службові квартири не підлягають приватизації (а.с. 26). Надаючи правову оцінку вищевикладеному, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Гвардійської селищної ради підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. В зв`язку з наведеним, Гвардійська селищна рада не мала повноважень щодо надання жилому приміщенню статусу службового. Крім того, до числа службових включаються, як правило, вільні жилі приміщення, або за згодою осіб, які набули право на користування зазначеними жилими приміщеннями. Оскільки ордер на вселення був виданий раніше, ніж винесене оскаржуване рішення, [PERSON] повинен був бути повідомленим про розгляд зазначеного питання та про прийняте рішення, в той же час, суду не надано доказів того, що позивач повідомлявся про прийняте рішення, чим порушені права позивача як користувача житловим приміщенням. Однак рішення Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 25 червня 2003 року № 6-10/XXIV стосується надання статусу службових також і іншим жилим приміщенням, рішення підлягає скасуванню тільки в частині надання квартирі позивача статусу службової. Відповідно до статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Закон України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» є пріоритетним при застосуванні до спірних правовідносин, зазначений закон визначає вичерпний перелік житла, яке не підлягає приватизації, але, судом не встановлені перешкоди щодо приватизації спірного житла. Згідно статті 1\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це фонд місцевих Рад народних депутатів на житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій. Статтею 2\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 3\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» від\~19.06.1992\~року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена\~його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону України кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Як зазначалося вище, судом встановлено, що позивач зареєстрований в спірному житловому приміщенні, крім того, участі у приватизації державного житлового фонду не брав. Частиною п`ятою статті 5\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно п.10 ст.8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» орган приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства\~нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.1999 р. затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. У відповідності до ст.\~16\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Як зазначалося вище, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро заперечує право позивача на приватизацію спірного житлового приміщення. Закон України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої, 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. 3. Передача\~квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 5. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією\~відповідно до статті 5\~цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що тривалий час, з 2016 року відповідачем-1, як органом приватизації, не прийняте рішення за заявою позивача щодо передачі житла у власність, в порушення місячного строку для прийняття рішення, встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідачем не вчинені дії, щодо передачі у власність позивачу спірного житлового приміщення. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Дніпровської КЕУ вжити належних та достатніх заходів щодо надання можливості приватизації спірної квартири, у відповідності до вимог Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та згідно процедури передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року підлягають задоволенню. Крім того, , з відповідачів належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1). Враховуючи вказане, суд відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України вважає за необхідне стягнути з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління та Черкаської об`єднаної територіальної громади (Гвардійської селищної ради) Новомосковського району Дніпропетровської області,з кожного окремо, на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі по 384,20 грн., На підставі викладеного,

Outcome: approved