Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Адвокат Якубовський Олександр Олександрович звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власником двох об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: [ADDRESS] : 1) домоволодіння (реєстраційний номер майна 7536279 у РПВН; у ДРРПНМ 113927426101;); 2) земельної ділянки площею 0,036 га (номер об`єкту у ДРРПНМ 111234426101; кадастровий номер 10100000:06:004:0375). Попередніми власниками вказаних об`єктів були: з 13.01.1995 року по 09.10.2004 року, а також з 21.12.2009 по 24.07.2013 - батько позивачки - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), який помер [INFO] . З 09.10.2004 року по [INFO] син позивачки - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та онук [PERSON] (старшого), який 19.11.1997 року змінив своє прізвище ім`я та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », ставши повним тезкою свого дідуся [PERSON] . Як зазначається у позовній заяві, історія набуття і переходу права власності складалась наступним чином: [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 18.05.1991 року між виконкомом Івано-Франківської міської ради (продавець) та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 3-854, набув у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 2 пункту 1 вказаного договору купівлі-продажу житловий будинок цегляний, одноповерховий, покритий залізом загальною площею 42,0 кв.м. складався із двох кімнат житловою площею 27,36 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 370 кв.м. При цьому, вказаний житловий будинок фактично являвся садибою (ст. 381 ЦК України), оскільки знаходився на земельній ділянці, на якій були також розташовані і господарські споруди. Відповідно до заповіту № 2Д-112 від 19.02.1997 року [PERSON] усе своє майно на випадок своєї смерті заповів онуку [PERSON] 19.11.1997 року онук [PERSON] змінив своє прізвище ім`я та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », ставши повним тезкою свого дідуся. 03.01.1995 року [PERSON] (старший) внаслідок приватизації набув права власності на земельну ділянку к.н. 2610100000:06:004:0375, площею 0,0360 га, під вищезазначеним житловим будинком, про що Івано-Франківською міською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 15/2-002648. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав було здійснено 22.07.2013 року, номер об`єкту 111234426101. 09.10.2004 року між [PERSON] (старшим) та відповідачем [PERSON] (молодшим) було укладено та нотаріально посвідчено за № 4-2459 договір довічного утримання, відповідно до якого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у складі якого також перебували: цегляний житловий будинок, позначений у плані літерою «А» площею 27,7 кв.м., два позначених у плані літерами «Б» і «В», відповідно, ворота позначені у плані рою «1» і огорожа позначену у плані цифрою «2» було передано у власність відповідачу [PERSON] (молодшому). 21.12.2009 року між [PERSON] (старшим) та відповідачем [PERSON] (молодшим) було укладено та нотаріально посвідчено за №1-2395 договір про розірвання договору довічного утримання № 4-2458 від 09.10.2004 року, відповідно до вищезазначене домоволодіння було повернуто у власність [PERSON] (молодшому). 29.05.2013 року позивачка довіреністю № 536 уповноважила відповідача [PERSON] (молодшого) на отримання на її ім`я в дар вищезазначеного домоволодіння та земельної ділянки під ним. 24.07.2013 року між [PERSON] (старшим) та позивачкою [PERSON] , в особі її представника [PERSON] (молодшого), було укладено та нотаріально посвідчено за № 986 та № 988 договори дарування, відповідно до яких 1) домоволодіння адресою: [ADDRESS] (житлового будинок позначений плані літерою «А» площею 66,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.; сарай позначений у плані літерою «Б» площею 10,8 кв.м.; сарай позначений у плані літерою «В» площею 27,8 кв.м., ворота металеві площею 5,5 кв.м.; огорожа штахетна позначена в плані цифрою «1»); 2) земельна ділянка к.н. 2610100000:06:004:0375 площею 0,0360 га під вищезазначеним домоволодінням за адресою: [ADDRESS] було передано у власність позивачці [PERSON] 24.07.2013 року право власності на домоволодіння було зареєстровано за позивачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту № 113927426101. Державну реєстрацію права власності на дані об`єкти у Реєстрі прав власності і на нерухоме майно було проведено приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Стецьків Дмитром Мирославовичем 24.07.2013 року о 17 год. 43 хв. 26 сек., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4306598. Таким чином, з 24.07.2013 року власником вищезазначених об`єктів стала позивачка, яка з інформаційної довідки № 216037989 від 13.07.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за запитом по адресі вищезазначених об`єктів нерухомого майна ( [ADDRESS] ) виявила наявність записів про обтяження майна, накладних на вищезначені об`єкти ще у період їх перебування у власності [PERSON] (старшого), а саме: № 1753491, дата та час державної реєстрації 17.11.2011 16:36:36, у вигляді арешту усього майна боржника [PERSON] реєстраційний номер картки платника податків - не зазначений), у т.ч. вищезазначених об`єктів, в межах суми боргу 3603761,89 грн, що був внесений 17.11.2011 року о 16 год. 36 хв. 36 сек. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Качканом Володимиром Мирославовичем (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 4189219 від 22.07.2013 року о 13 год. 08 хв, 16 сек.; реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11857129 від 17.11.2011 року 16:36:36, обтяжувач - підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області; ід. номер у ЄДРПОУ: 34844679) на підставі постанови від 17.11.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у ВП 2901593 старшого державного виконавця Сапіжака Івана Івановича; № 1753456, дата та час державної реєстрації 26.09.2011 16:28:33, у вигляді арешту усього майна боржника [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків - не зазначений), у т.ч. вищезазначених об`єктів, без зазначення суми боргу, що був внесений 26.09.2011 року о 16 год. 28 хв. 33 сек. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Качканом В.М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу індексний номер 4189219 від 22.07.2013 року о 13 год. 08 хв. 16 сек.; реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11649105 від 26.09.2011 року 16:28:33, обтяжувач - Відділ ДВС Івано-Франківського МУЮ; ід.номер у ЄДРПОУ: 35021710) на підставі постанови від 17.11.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження 28900600 від 15.09.2011 року державного виконавця Коцана Павла Богдановича. У позовній заяві вказується, що особливістю вказаних арештів є те, що їх було накладено на все майно боржника ( [PERSON] молодшого), однак без вказання ідентифікаційного номеру боржника. Зазначена обставина спричинила поширення вказаних арештів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на усі об`єкти нерухомого майна [PERSON] старшого і молодшого. Слід зазначити, що [PERSON] (старший), який на той час був власником вищезазначених об`єктів внерухомого майна, на яких «автоматично» поширився арешт, ніколи не був боржником у будь-яких виконавчих провадженнях та жодних прострочених боргових зобов`язань перед третіми особами не мав. Натомість боржником у виконавчих провадженнях, у яких було застосовано вищезазначені арешти, був відповідач [PERSON] (молодший), [INFO] РНОКПП; [NUMBER] : ВП № 29901593 з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №2-403/2010 від 06.10.2011 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» З 602 031,89 грн., яке перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області (Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ); ВП №28900600 з примусового виконання заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №2-2853/2010 р. від 29.11.2010 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 28529 грн. за кредитним договором, 285 грн. 30 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, яке перебуває на виконанні у Івано-Франківському міському Відділі державної виконавчої служби Південного-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ). Вищезазначені обставини підтверджуються: Інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південного-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) у листі вих.№03.1.27-2290 від 10.08.2020 року; Інформацією Івано-Франківського міського Відділу державної виконавчої служби Південного-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) у листі вих. № 02-19/В-23_79016 від 24.07.2020 року; Рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі № 2-2853/2010 р. від 29.11.2010 року (у ЄДРСР № 11882271); Довідкою № 10328 від 17.07.2020 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вид. Управлінням адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг) Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Як вказується у позовній заяві, [PERSON] (старший), у віці 80 років, помер [INFO] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07.05.2019 року. Із вищенаведеного вбачається, що поширення оскаржуваних арештів на вказані сталось помилково, внаслідок не зазначення ідентифікаційного номера боржника [PERSON] (молодшого) під час внесення постанов про арешт майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Пізніше, коли власником майна вже була позивачка [PERSON] , під час перенесення записів із попереднього реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) до нового реєстру (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) державним реєстратором записи № 1753456 та № 1753491 про наявність обтяжень (арештів) на майно [PERSON] (старшого) було внесено автоматично. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (код ЕДРПОУ 41361814, адреса: 01010, Україна, місто Київ, вулиця Московська, будинок 8-Б). Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , представники ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не прибули у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачів не надходили відзиви на позовну заяву. Представники третіх осіб не прибули, від них не надходили пояснення на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 37). На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 18.05.1991 року між виконкомом Івано-Франківської міської ради (продавець) та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 3-1854, набув у власність житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 21-24). Відповідно до заповіту № 2Д-112 від 19.02.1997 року [PERSON] усе своє належне майно, на випадок своєї смерті, заповів онуку [PERSON] (а.с. 19). 19.11.1997 року [PERSON] змінив своє прізвище ім`я та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », ставши повним свого дідуся (а.с. 20). 03.01.1995 року [PERSON] , [INFO] , внаслідок приватизації набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:06:004:0375 площею 0,0360 га під вищезазначеним житловим будинком, про що Івано-Франківською міською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ № 15/2-002648. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав було здійснено 22.07.2013 року, номер об`єкту 111234426101. 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено за № 4-2459 Договір довічного утримання, відповідно до якого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у складі якого також перебували: цегляний житловий будинок позначений у плані літерою «А» площею 27,7 кв.м.; два сараї, позначених у плані літерами «Б» і «В», відповідно; ворота позначені у плані цифрою «1» і огорожа, позначена у плані цифрою «2», було передано у власність відповідачу [PERSON] (молодшому) (а.с. 27-28). 21.12.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено та нотаріально посвідчено за № 1-2395 Договір про розірвання договору довічного утримання № 4-2458 від 09.10.2004 року, відповідно до якого вищезазначене домоволодіння було повернуто у власність [PERSON] (а.с. 25-26). 29.05.2013 року [PERSON] довіреністю № 536 уповноважила відповідача [PERSON] , 1981 року народження, на отримання на її ім`я в дар вищезазначеного домоволодіння та земельної ділянки під ним (а.с. 36). 24.07.2013 року між [PERSON] , [INFO] , та позивачкою [PERSON] в особі її представника [PERSON] , 1981 року народження, було укладено та нотаріально посвідчено за № 986 та № 988 Договори дарування відповідно до яких: 1) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , позначений плані літерою «А» загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.; сарай, позначений у плані літерою «Б» площею 10,8 кв.м.; сарай позначений у плані літерою «В» площею 27,8 кв.м., ворота металеві площею 5,5 кв.м.; огорожа штахетна позначена в плані цифрою «1»); 2) земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:06:004:0375, площею 0,0360 га передано у власність [PERSON] (а.с. 31-32, 33-34). 24.07.2013 року право власності на домоволодіння було зареєстровано за позивачкою [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту 13927426101. Державну реєстрацію права власності на дані об`єкти у Реєстрі прав власності і на нерухоме майно було проведено приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Стецьків Д.М. 24.07.2013 року о 17 год. 43 хв. 26 сек., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4306598 (а.с. 29-30). Відтак, з з 24.07.2013 року власником вищезазначених об`єктів стала позивачка [PERSON] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного домоволодіння та земельної ділянки на підставі постанови державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління Коцан П.Б. від 15 вересня 2011 року про арешт майна [PERSON] державним реєстратором Качкан В.М. 26 вересня 2011 року внесено запис про обтяження № 1753456. Також 17 листопада 2011 року цим реєстратором внесено запис про обтяження № 1753491 згідно постанови старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 17 листопада 2011 року у ВП 2901593 про арешт майна [PERSON] в межах суми 3 693 761,89 грн. (а.с. 41-45). Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 03.1-27/2290 від 10 серпня 2020 року згідно відомостей АСВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 29901593 з примусового виконання листа Івано-Франківського міського суду № 2-403/2010 від 06 жовтня 2011 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 3 602 031,89 грн. По даному виконавчому провадженню боржником являвся [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). [PERSON] стороною виконавчого провадження не булла (а.с. 46). За змістом листа Івано-Франківського міського ВДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.07.2020 № 02-19/В-23 79016, у відділі перебувало виконавче провадження 28900600 з виконання виконавчого листа від 09 березня 2011 року № 2-2853 виданого Коломийським міським судом про стягнення [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБІ» 29 229,56 грн. 15 вересня 2011 року державним виконавцем Коцаном П.Б. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою державного виконавця від 13 грудня 2011 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження неможливо надати через закінчення строку зберігання. Одночасно проінформовано, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень боржником у цьому провадженні був [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , інші ідентифікуючі дані відсутні (а.с. 47). Як слідує з Довідки № 10328 від 17.07.2020 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг) Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за адресою: вул. Верховинська, 16, м. Івано-Франківськ зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.с. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження. З вищенаведеного вбачається, що арешт було накладено на все майно боржника [PERSON] , однак без вказання ідентифікаційного номеру боржника. Зазначена обставина спричинила поширення вказаних арештів у Державному реєстрі речових на нерухоме майно на усі об`єкти нерухомого майна [PERSON] старшого (1934 року народження) та молодшого (1981 року народження). Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] (1934 року народження), який на той час був власником вищезазначених об`єктів внерухомого майна, на які поширився арешт, не був боржником у виконавчих провадженнях. В той же час вбачається, що боржником у виконавчих провадженнях, у яких було застосовано арешти вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки був відповідач [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позовних вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивачку у праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивачка позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Відтак, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved