Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS] та право власності на 2/3 ідеальних частини земельної ділянки площею 0,2040 га., кадастровий номер 4623684900:01:003:0589, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено 05.05.1999р., про що Оброшинською сільською радою, Пустомитівського району, Львівської області було складено актовий запис №4 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Між сторонами шлюб було розірвано відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.01.2019р. в справі №450/2983/18. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Під час спільного проживання в шлюбі сторонами було збудовано житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок було зареєстровано за відповідачем в справі, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок видане Оброшинською сільською радою, Пустомитівського району, Львівської області 21.12.2006р. на підставі рішення виконавчого комітету №43 від 14.11.2006р. отже право власності на даний будинок було зареєстровано на відповідача під час перебування в шлюбі із позивачем. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2040 га., кадастровий номер 4623684900:01:003:0589, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), котра також зареєстрована за відповідачем в справі [PERSON] . Оскільки в даний час на моєму утриманні перебуває неповнолітня дитина, відповідач в справі свідомо тривалий час ухиляється від утримання дитини, тому вважаю, що в даному випадку суд має можливість відступу від рівності часток у спільному майні в сторону збільшення частки в мою користь. На даний час між сторонами не досягнуто добровільної згоди стосовно розподілу спірного житлового будинку, а тому позивач змушена звернутись до суду для забезпечення свого права на майно у спільній сумісній власності. 03.05.2023 року провадження у справі відкрито. 04.09.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просить розгляд справи проводити у їх відсутності. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.01.2019 року у справі № 450/2983/18, провадження № 2/450/427/19, вирішено розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05.05.1999 року Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 4; вирішено відновити дошлюбне прізвище позивача [PERSON] « [PERSON] »; стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1013, 50 грн., та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з навчанням у розмірі 960, 50 грн., щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року до 30.06.2019 року з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 05.03.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12997881 від 21.12.2006 року вбачається, що будинок за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер 17254579) належить на праві приватної власності [PERSON] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 21.12.2006 року, видане Оброшинською сільською радою на підставі рішення № 43 від 14.11.2006 року. Так, судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] набув у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок [ADDRESS] . Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.\~ Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71\~СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач вказує на те, що в даний час на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, відповідач в справі свідомо тривалий час ухиляється від утримання дитини, тому просить відступити від рівності часток у спільному майні в сторону збільшення частки в її користь. Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 2, 3, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. П. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 7 0 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Враховуючи визнання позову відповідачем у повному обсязі, враховуючи факт перебування у позивачки на утриманні неповнолітньої дитини, слід відступити від рівності часток у спільному майні подружжя та визнати за позивачкою право власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога про поділ майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS] відповідає вказаним вище нормам закону, враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на 2/3 ідеальних частини земельної ділянки площею 0,2040 га., кадастровий номер 4623684900:01:003:0589, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд зазначає наступне. Позивачка у позовні заяві вказує, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2040 га., кадастровий номер 4623684900:01:003:0589, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зареєстрована за відповідачем в справі [PERSON] . Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо належності відповідачеві [PERSON] на праві власності земельної ділянки площею 0,2040 га., кадастровий номер 4623684900:01:003:0589, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: approved