Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування від 10 лютого 2022 року земельної ділянки, загальною площею 0,0554 га, кадастровий №0510100000:02:020:0048, та житлового будинку, загальною площею 69,7 кв.м, розташованих по [ADDRESS] , скасування рішень про державну реєстрацію за індексними №63365406 та №63364660 від 10 лютого 2022 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що 06 січня 2022 року близько 08.30 год по вул. Київській в м. Хмільнику сталася ДТП, за участю водія автомобіля "ВАЗ 2107", д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , остання під час надання медичної допомоги померла. Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 08 червня 2022 року в справі №149/628/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування основного покарання зі визначенням іспитового строку. Також, цим вироком задоволено цивільний позов до [PERSON] про стягнення з нього на користь потерпілого [PERSON] 496800,00 грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 8000 грн понесених судових витрат та на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] по 500000,00 грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вироком Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2022 року у справі №149/628/22 вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року в частині призначеного покарання був скасований з ухваленням нового вироку з призначенням іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. Позивачі зазначають, що внаслідок вчинення [PERSON] вищевказаного кримінального правопорушення, вони залишилися без матері. При цьому, [PERSON] завдана шкода не відшкодована в повному обсязі, останнім було сплачено лише 28000,00 грн. З метою виконання вироку, позивачі звернулись до державної виконавчої служби, пред`явивши виконавчі листи до виконання, однак у боржника відсутнє майно, окрім автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. [NUMBER] , на який був накладений арешт вироком суду першої інстанції. Наразі стало відомо, що відповідач [PERSON] під час проведення досудового розслідування з метою уникнення в майбутньому відшкодування завданої ним матеріальної та моральної шкоди 10 лютого 2022 року подарував своїй дочці [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 0,0554 га з кадастровим номером 0510100000:02:020:0048 та житловий будинок загальною житловою площею 69,7 кв.м з прибудовою, господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Своїми діями [PERSON] поставив позивачів у становище в якому останні не в змозі отримати з нього присуджене вироком суду відшкодування. Позивачі зазначають, що оспорювані договори є фіктивними, вони не були направлені на настання правових наслідків для сторін, а укладалися лише з метою уникнення можливої конфіскації майна, а також неможливості виконання вироку суду щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат, які є значними. [PERSON] є особою похилого віку, уклав договори формально, вважають, що він передбачив, що у випадку його смерті до спадкоємців не перейде в порядку спадкування обов`язок відшкодування шкоди. Позивачі також вказують, що відповідно до ст.13 ЦК України особа при здійсненні своїх прав зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання своїм правом в інших формах. [PERSON] , який відчужив житловий будинок та земельну ділянку на підставі договорів дарування, діяв очевидно недобросовісно та зловживав своїми правами, оскільки вчинив оспорювані договори, які порушують майнові права кредиторів та направлені на недопущення звернення стягнення на його майно. За наведених обставин просять визнати недійсними договори дарування земельної ділянки площею 0,0554 га з кадастровим номером 0510100000:02020:0048 та житлового будинку загальною площею 67,7 кв.м з прибудовою, господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладених 10 лютого 2022 року між відповідачами та скасувати рішення про державну реєстрацію за індексними №63365406 та №63364660 від 10 лютого 2022 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 1-8, том 1). Відповідачка [PERSON] через свого представника подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог. При цьому вказує, що договори дарування житлового будинку та земельної ділянки не є фіктивними правочинами, оскільки факт дарування дійсно відбувся, житловим будинком користуються [PERSON] та члени її сім`ї, натомість [PERSON] спірним майном не користується та в ньому не проживає з 2019 року. Звертає увагу, що в цьому будинку протягом різного часу проживало 10 чоловік, які є членами однієї родини, а саме: [PERSON] із своєю дружиною, їхня донька [PERSON] із своїм чоловіком [PERSON] та її діти від попереднього шлюбу, зокрема син [PERSON] разом із своєю дружиною та їх донькою; прийомна дитина подружжя [PERSON] , який є інвалідом від народження; усиновлена дитина подружжя [PERSON] , який є дитиною з особливими потребами. Вказує, що подружжя [PERSON] разом із усиновленою та прийомною дітьми переїхали на постійне місце проживання до с. Рожепи Жмеринського району Вінницької області, а в 2019 році [PERSON] із дружиною прийняли рішення про переїзд на постійне проживання в придбаний будинок в с. Кривошиї Хмільницького району Вінницької області, а цей будинок подарувати відповідачці [PERSON] . Проте документально оформити вказані дії їм не вдалось за браком коштів. В цьому будинку продовжили проживати син [PERSON] - [PERSON] разом із своєю сім`єю (дружиною та донькою), вони фактично користувались ним, сплачували комунальні послуги, облаштовували його та здійснювали за ним догляд. [PERSON] запевняє, що з 2019 року [PERSON] перестав бути власником спірного будинку та земельної ділянки, оскільки фактично відбувся перехід користування даним будинком до [PERSON] , яка передала його в користування сім`ї її сина. Також вважає безпідставним твердження позивачів про невиконання рішення суду про стягнення моральної шкоди, адже [PERSON] під час слухання кримінального провадження перерахував на банківський рахунок [PERSON] 24 000,00 грн, 20 000,000 грн йому було надано готівкою, ще 50000,00 грн було зібрано трудовим колективом ТОВ «Санаторій «Березовий Гай», в якому працював [PERSON] . Загалом, до початку відбування покарання, [PERSON] сплатив 94 000,00 грн як компенсацію матеріальної та моральної шкоди. Також, вказує, що позивачі мали отримати кошти від страхової компанії, так як [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ НАСК «ОРАНТА». [PERSON] також зазначає, що здійснюються відрахування із пенсійних виплат [PERSON] , що в свою чергу свідчить про те, що рішення суду виконується. Також, він має у власності транспортний засіб «ВАЗ 2107», д.н.з. [NUMBER] , на який можна звернути стягнення для погашення заборгованості за вироком суду. В той же час на час укладення договору дарування [PERSON] не мав боргу перед позивачами, він не знав і не міг знати чи буде до нього пред`явлений позов, в якому розмірі та в разі наявності чи буде він задоволений судом. Крім того, на час укладення даних договорів він не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, тим більше потерпілі особи під час досудового розслідування та судового розгляду отримали від [PERSON] кошти та мали також отримати страхову компенсацію. У зв`язку з цим відповідач вважає, що правочин не може бути вчинений на шкоду кредитора, якщо на момент вчинення такого правочину грошове зобов`язання перед кредитором у сторони правочину було відсутнє, а особа не набула статусу кредитора (а.с.89-104, том 1). Відповідач [PERSON] через свого представника також надав відзив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , з підстав, які є аналогічними, викладеним у відзиві на позов відповідачки [PERSON] , акцентуючи увагу, що оспорювані правочини не є фіктивними та не є такими, що вчинені на шкоду інтересам кредитора (а.с.15-19, том 2). Позивачі через свого представника надали відповідь на відзив [PERSON] та зазначили, що на моменту укладення договорів дарування [PERSON] усвідомлював наслідки вчинення ним кримінального правопорушення і розумів, що при позбавленні життя іншої людини, хоча і внаслідок ДТП, він повинен відшкодувати сім`ї загиблої шкоду. Крім того, звертає увагу, що відповідач є особою похилого віку, а тому з метою уникнення в майбутньому чималих грошових стягнень формально уклав вищевказані договори на своє нерухоме майно з метою уникнення відповідальності. Також вказує, що не заслуговують уваги доводи відповідачів про те, що у відчуженому житловому будинку проживає та зареєстрована сім`я [PERSON] та [PERSON] , оскільки позовні вимоги не стосуються їх виселення. Крім того, звертає увагу, що [PERSON] зареєструвалася за цією адресою, як і малолітній [PERSON] лише через рік після скоєння ДТП і дарування будинку, а син [PERSON] - 01 травня 2023 року, тобто після відкриття провадження у даній справі. Натомість, [PERSON] під час перебування в установі виконання покарань та після відкриття провадження у справі, а саме 13 квітня 2023 року змінив своє місце реєстрації з м. Вінниці на с. Кривошиї Хмільницького району Вінницької області та не пояснює у чому виникла необхідність зміни його місця проживання під час його перебування в місцях позбавлення волі. Також зазначають, що з [PERSON] підлягають стягненню усі грошові кошти, що були присудженні вироком суду, а погашення страхових виплат не змінює змісту і повноти виконання вироку. При цьому звертає увагу, що розраховувати на погашення заборгованості за рахунок пенсії не можливо, і саме наявність нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, може вирішити виконання вироку суду. Належність його житлового будинку на праві спільної сумісної власності не ставить під сумнів визнання недійсним договору дарування з метою виконання вироку суду з урахування цієї обставини. Що стосується оплати комунальних послуг, то зазначають, що сам по собі факт перерахування коштів за комунальні послуги не підтверджує факт користуванням майном іншою особою (а.с.27-28, 29-31, том 2). Також позивачі надали відповідь на відзив [PERSON] , вказуючи, що повідомлення про підозру було вручено [PERSON] лише 18 березня 2022 року, а тому потерпілі не могли звернутись із цивільним позовом раніше. Крім того, на той час їм не було відомо про наявність нерухомого майна у винуватця ДТП. Разом з тим, [PERSON] обіцяв потерпілим відшкодувати завдану не тільки матеріальну, а й моральну шкоду у повному розмірі до завершення розслідування кримінального провадження про розмір якої йому було заявлено, однак цього не зробив і відтягуючи час формально відчужив наявне у нього нерухоме майно. Крім того, звертають увагу, що, при наявності правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок та земельну ділянку, [PERSON] з 2019 року не наважився вчинити дії щодо укладення договорів дарування, однак вчинив їх лише після завдання шкоди. Враховуючи, що шкода була завдана ще до укладення спірних договорів, а саме 06 січня 2022 року, то не зважаючи на невручення повідомлення про підозру станом на 10 лютого 2022 року [PERSON] , являючись особою, що таку шкоду завдала, діяв не добросовісно, а тому оспорюванні договори повинні бути судом визнанні недійсними. Що стосується страхового відшкодування та часткового відшкодування [PERSON] шкоди, зазначають, що цивільно- правова відповідальність останнього була застрахована у НАСК «ОРАНТА», однак сума відшкодування не може дорівнювати ціні людського життя та тим моральним стражданням, які перенесли потерпілі. Також позивачі зазначають, що надані [PERSON] кошти частково покрили матеріальні збитки, цивільний позов стосується відшкодування моральної шкоди, а кошти, які були зібранні трудовим колективом ТОВ «Санаторій «Березовий Гай», не можна врахувати у погашення моральної шкоди (а.с.130-133, том 2). [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, вказуючи, що [PERSON] болісно сприйняв трагічну подію, співчуває сім`ї [PERSON] , а тому відразу після виписки з лікарні зустрівся з [PERSON] , щоб виразити свої щирі співчуття родині та надати їм матеріальну допомогу, однак його щире каяття їх не цікавило. Як і не цікавило, що [PERSON] , відбуваючи покарання позами межами місць позбавлення волі, буде більше платоспроможним, оскільки зможе працювати та віддавати частину свого заробітку для відшкодування збитків. Повторно звертає увагу, що договір фактично був подарований дітям, які його потребують, та не є фіктивним (а.с.67-71, том 2). Відповідач [PERSON] через свого представника також надав заперечення та зазначив, що він не відмовлявся відшкодовувати завдану ним шкоду під час проведення досудового розслідування, однак конкретної суми [PERSON] не озвучувалась. Крім того, він погодився із сумою пред`явлених до нього позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, так як вважає, що жодна сума коштів не може відшкодувати життя людини, однак заявлена сума майже півтора мільйона гривень не відповідає розміру наявного у нього майна та коштів і є для нього непомірною. [PERSON] звертає увагу на те, що він на час вчинення ДТП працював, однак [PERSON] наполягав на найсуворішому покаранню, а саме позбавлення волі, обґрунтовуючи тим, що йому не важливо питання стягнення шкоди за рахунок його заробітної плати. Вказує, що посилання позивачів, що виплачені ним кошти покрили лише частину матеріальної шкоди, а саме на лікування та поховання, не відповідають дійсності, оскільки ці витрати мала покрити страхова компанія. Також зазначає, що не відповідають дійсності посилання позивачів, що укладення оспорюваних договорів в короткий проміжок часу з моменту завдання шкоди ставить під сумнів добросовісність дій [PERSON] , оскільки реальна правова мета спірних договорів була не приховання майна від звернення на нього стягнення, а юридичне завершення угоди, яка почалась виконуватись у 2019 році, коли майно було фактично передане у володіння та користування [PERSON] . Крім того, зазначає, що підготовка до укладення договорів ще мала місце до січня 2022 року, так слід було внести до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно добудови у будинку, які проводились ним та були введені в експлуатацію у 2000 році. Також звертає увагу, що посилання позивача на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах № 369/11268/16-ц від 24 липня 2019 року, № 693/624/19 від 19 травня 2021 року та № 369/11268/16-ц, не підлягаю застосуванню, оскільки обставини викладені в них не є подібними (а.с.135-139, том 2). Треті особи своїм правом на надання письмових пояснень не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року вжиті заходи забезпечення позову (а.с.45-46, том 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В.(а.с.53-54). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2023 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) витребувано в Державній установі «Городоцький виправний центр (№131)» інформацію щодо відбування покарання [PERSON] (а.с.71, том 1). Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відмовлено у допиті як свідка [PERSON] , витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу копії оспорюваннях договорів та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - [PERSON] (а.с.60-61, том 2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2023 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) вирішено питання про виклик свідків, а також ухвалою від 07 червня 2023 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначене до розгляду по суті (а.с.116, том 2). У судовому засіданні представник законного представника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , та [PERSON] (який досяг повноліття під час розгляду справи) - адвокат Заєць Б. В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповідях на відзив. Відповідач [PERSON] , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, просили відмовити з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та запереченнях. Представник третьої особи [PERSON] - адвоката Федик Ю.Ю., яка також є представником відповідачів, в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, звертаючи увагу на відсутність підстав для визнання договорів недійсними. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести у відсутність, при вирішенні справи покладалася на думку суду. Допитана як свідок [PERSON] , яка мешкає в с. Кривошиї Хмільницького району, показала, що з 2019 року [PERSON] з дружиною постійно мешкає в селі, працював у м.Хмільнику, у м.Вінниці провідував внуків, у будинку в м.Вінниці до осені 2022 року мешкав його онук, їй відомо, що [PERSON] живе в селі. Свідок [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] , показала, що з 2013 року вона з сім`єю проживала в будинку по [ADDRESS] разом з [PERSON] та його дружиною, які в 2019 році переїхали жити в село. Її сім`я утримувала будинок, сплачували комунальні послуги, а в серпні 2022 року вони переїхали жити в с.Бушу Ямпільського району. В будинку зараз проживають друзі сестри її чоловіка. Протягом 2014-2022 року [PERSON] в будинку не проживала. Свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] , також показав, що [PERSON] з дружиною в 2019 році переїхав жити в село, в будинку жив його внук з сім`єю, в м.Вінницю відповідач приїжджав в гості. [PERSON] бачив пару раз, її сім`ї в цьому будинку не бачив. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами ЦК України щодо визнання правочину недійсним. Судом установлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №825492, виданого Вінницькою міською радою 03 листопада 2005 року, земельна ділянка загальною площею 0,0554 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0048, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 29 грудня 1998 року, [PERSON] належав житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за цією ж адресою. [PERSON] (дружині [PERSON] ) згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 25 березня 2008 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко О. Л., зареєстрованого в реєстрі за №863, належить житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с.138-139, том 1). З довідки виконавчого комітету Хмельницької міської ради Вінницької області від 07 квітня 2023 року № 25-04-04/65 слідує, що [PERSON] разом із свою дружиною [PERSON] з 2019 року по теперішній час проживають в [ADDRESS] (а.с.153, том 1). За цією адресою [PERSON] зареєструвала своє місце проживання з 21 лютого 2023 року, [PERSON] - з 13 квітня 2023 року. До цієї дати останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.52, 151-152, том 1). 06 січня 2022 року близько 08.30 год по вул. Київській в м. Хмільнику сталася ДТП за участі водій автомобіля "ВАЗ 2107", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , який здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] було доставлено до КНП "Хмільницької ЦРЛ ХРР", де під час надання медичної допомоги [PERSON] померла ( копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 січня 2022 року (а.с.18, том 1). 06 січня 2022 року за фактом ДТП внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У рамках кримінального провадження було призначено ряд експертиз, після висновків яких [PERSON] 18 березня 2022 року повідомлено про підозру. 10 лютого 2022 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В., зареєстрований в реєстрі за №201, відповідно до якого [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку загальною площею 0,0554 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0048, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в межах згідно плану (а.с.107-108, том 2). В цей же день [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В., зареєстрований в реєстрі за №200, відповідно до якого [PERSON] прийняла у дар житловий будинок загальною площею 69,7 кв. м з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, 2, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.105-106, том 2). Право власності [PERSON] на вказане вище нерухоме майно зареєстроване 10 лютого 2022 року, про що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. винесені рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №63365406 та №63364660 відповідно, що підтверджується інформаційними довідками №319640345 та №319639370 від 05 січня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.30-32, том 1). Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року в справі №149/628/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання зі визначенням іспитового строку. Також, цим вироком задоволено цивільні позови до [PERSON] про стягнення з нього на користь потерпілого [PERSON] 496800,00 грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 8000 грн понесених судових витрат, та на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] по 500000,00 грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди (а.с.19-21, том 1). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позивачі по справі, є дітьми померлої [PERSON] (копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2009 року і серії [NUMBER] від 16 червня 2005 року (а.с.13-14, том 1) Вироком Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2022 року у справі №149/628/22 вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2022 року в частині призначеного покарання був скасований з ухваленням нового вироку з призначенням іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.22-24, том 1). [PERSON] , відповідач по справі, відбуває покарання в Державній установі «Городоцький виправний центр № 131» (сектор мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання для чоловіків, засуджених вперше до позбавлення волі за злочини вчиненні з необережності) (а.с.76 на звороті, том 1). 25 жовтня 2022 року та 02 листопада 2022 року Хмільницьким ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкриті виконавчі провадження №70155469, № 70202504, № 70202378 по виконавчих листах, які видані за результатом розгляду вищевказаної справи № 149/628/22, та 02 листопада 2022 року постановою державного виконавця ці провадженні об`єднанні в одне та присвоєно номер 70217404 (а.с.176, том 1). Як слідує з листа Хмільницького ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області від 08 травня 2023 року за № 22.28-29/18413 в межах виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника та направлено до виконання у ТОВ «Санаторій «Березовий Гай» та ДУ «Городоцький виправний центр №131». За повідомленням останніх [PERSON] 18 жовтня 2022 року звільнений з ТОВ «Санаторій «Березовий Гай», а в установі не працює. За актом державного виконавця від 08 листопада 2022 року майно, яке належить боржнику та на яке можна звернути стягнення за адресою: [ADDRESS] , не виявлено, будинковолодіння за цією адресою належить дружині боржника. Нерухомого майна на яке можна звернути стягнення не виявлено.Станом на 05 травня 2023 року на депозитний рахунок ДВС не надходило жодного перерахування коштів від боржника та не надавалось підтверджуючих документів щодо виплат на рахунки потерпілих. Звернуто увагу, що до припинення чи скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію чи інший дохід боржника (а.с.43 том 2). З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу слідує, що [PERSON] є власником автомобіля "ВАЗ 210700-20", д.н.з. [NUMBER] ( а.с.181, том 1). [PERSON] є донькою [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 листопада 1970 року, копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03 березня 2009 року, копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11 липня 2006 року (а.с.148, 117, 118 том 1). Відповідачка [PERSON] має дітей: повнолітніх: сина [PERSON] , [INFO] ,( копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 1991 року, а.с.119, том 1) та доньку [PERSON] , [INFO] ( копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 серпня 1993 року, а.с.149, том 1), та малолітнього: [PERSON] , [INFO] (копія повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2015 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року в справі № 127/22443/14-ц, а.с.124-126, т.1). Малолітній [PERSON] , [INFO] , влаштований в прийомну сім`ю [PERSON] на виховання та спільне проживання (розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 28 лютого 2017 року № 72, а.с.120-121, том 1). [PERSON] 08 лютого 2023 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровані також з 08 лютого 2023 року [PERSON] ; з 01 травня 2023 року - [PERSON] , з 07 жовтня 2021 року - [PERSON] (а.с.116, 123, 127, 144-146, том 1). З довідки Комітету мікрорайону «Корея-1» від 09 травня 2023 року № 191 слідує, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2022 року разом із дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.42, том 2). Позивачі, звертаючись до суду, на обґрунтування позовних вимог посилаються, що оспорювані договори є фіктивними, а також вчиненими їм на шкоду, так як мали на меті уникнення відповідальності перед позивачами з відшкодування шкоди, завданої ДТП, шляхом звернення стягнення на майно. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з частинами першою та другою ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тлумачення ст.234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі, на відшкодування шкоди або виконання судового рішення. Дарувальник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання зі сплати грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно потерпілої сторони, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси потерпілого і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховний Суд від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили». У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 (провадження № 61-20593св19) вказано, що «правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства». Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 суд виснував, що «з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом». Як зазначалось, 06 січня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2107", д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Потерпіла [PERSON] померла. В той же день за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато проведення слідства. При цьому, 10 лютого 2022 року [PERSON] уклав оспорювані договори дарування житлового будинку та земельної ділянки зі своєю донькою [PERSON] . Тобто відчуження [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , мало місце через місяць після ДТП, внаслідок якого загинула мати позивачів. Саме в день дорожньо-транспортної пригоди в [PERSON] виникло зобов`язання відшкодувати завдану шкоду, а у потерпілих виникло право на відшкодування цієї шкоди. Після виникнення в [PERSON] зобов`язання відшкодувати завдану шкоду, ним було відчужено майно на підставі безвідплатного договору дарування на користь своє доньки. Твердження сторони відповідача, що факт дарування нерухомоті відбувся в 2019 році спростовуються самими оспорюваними договорами. Не проживання [PERSON] в цьому будинку та користування ним сім`є його внука не свідчить про факт дарування, а є розпорядженням власником своїм майном шляхом передачі його в користування. Відчужуючи безоплатно належне йому на праві власності нерухоме майно своїй доньці, відповідачу достеменно було відомо про факт ДТП за його участю та заподіяння шкоди, внесення до ЄРДР відомостей за цим фактом, а також відповідні наслідки таких подій і обов`язок винної особи відшкодувати шкоду, а тому відповідачі уклали оспорювані правочини з метою виведення з власності боржника майна за рахунок якого можливо було звернути стягнення під час виконання у майбутньому рішення про відшкодування шкоди, завданної в дорожньо-траспортній пригоді. Подібні висновки висловлені й Верховним Судом в постановах від 25 січня 2022 року в справі №749/24/20, від 18 травня 2022 року в справі №543/15604/17, від 15 вересня 2021 року в справі №310/2529/20. Посилання сторони відповідача, що на час укладення договорів [PERSON] не мав боргу перед позивачами, він не знав і не міг знати чи буде до нього пред`явлений позов, в якому розмірі та в разі наявності чи буде він задоволений судом, та не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, тим більше потерпілі особи під час досудового розслідування та судового розгляду отримали від [PERSON] кошти та мали також отримати страхову компенсацію, суд не бере до уваги з огляду на наступне. Слід зазначити, що [PERSON] є власником джерела підвищеної небезпеки, а згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже за змістом цієї норми саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженнм здоровя або смерю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Слід також зазначити, що відповідно до ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема завдання шкоди. Така підстава є юридичним фактом. Отже завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди ( справа №642/3377/16-ц). Верховний Суд в справі №200/13392/13-ц зазначив, що деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі (ст.11,599,1166), сторонами є потерпілі і заподіювач шкоди. Факт завдання шкоди потерпілому джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник) ( постанова Верховного Суду України від 26.10.2016р. по справі № 6-954цс16. Тобто обов`язок відшкодувати шкоди в [PERSON] виник не за фактом набуття статусу в кримінальному провадженні, а саме за фактом завдання шкоди. Наявність полісу страхування цивільно-правової відповідальності, певні виплати не припиняють вказаного зобов`язання. Не зважаючи на наявність деліктного зобов`язання, він вирішив подарувати своїй доньці будинок та земельну ділянку, чим фактично зменшив свою платоспроможність перед кредитором (потерпілим). Такі дії особи, яка завдала шкоди, є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог кредитора. Суд звертає увагу, що відповідач працював та має пенсію. Наразі, враховуючи в цілому ступінь завдання шкоди, яка викликана смертю особи, такий рівень доходу не зміг би забезпечити її відшкодування. Як і наявність у відповідача транспортного засобу «ВАЗ 2107", д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, вартість якого є значно менша ніж визначений розмір моральної шкоди. Вказані обставини не заперечуються і самим відповідачем. Безоплатне відчуження відповідачем нерухомоті вочевидь зменшило матеріальний стан боржника та фактично призводить до не можливості виконання судового рішення та відшкодування шкоди. Отже відповідач у справі діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно позивачів (кредиторів). Тому такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 10 лютого 2022 року недійсними на підставі статей 13 ЦК України, як вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторним договором). Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання цих договорів недійсними через фіктивність, адже внаслідок укладених договорів відбулася передача цього майна, [PERSON] набула права власності на житловий будинок та земельну ділянки та зареєструвала його. Однак встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання їх недійсними та застосування наслідків їх недійсності. Суд також звертає увагу, що земельна ділянка є власністю [PERSON] , натомість житловий будинок є спільною власністю цього подружжя, однак вказане, зважаючи на єдину правову долю земельної ділянки та об`єкта нерухомості, не нівелює недійсності договорів. Щодо скасування рішень про державну реєстрацію за індексним №63365406 та №63364660 від 10 лютого 2022 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсними оспорюваних договорів дарування, які згідно вказаних вище вимог закону є недійсними з моменту їх вчинення, відтак рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63365406 від 10 лютого 2022 року та індексний номер: 63364660 від 10 лютого 2022 року, винесені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В. підлягають скасуванню, як такі, що прийняті на підставі недійсних правочинів. Крім того, суд звертає увагу на частину 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Наведене свідчить, що визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію речових прав призводить до повернення речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації у позасудовому порядку. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки при зверненні до суду в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору, а позов задоволений, то з відповідачів з урахуванням заявлених вимог на користь держави підлягає стягненню по 2147,20 грн судового збору з кожного. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved