Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 20.02.2020 р. працює у відповідача. Має заборгованість по виплаті із заробітної плати, яка станом на червень - серпень 2023р. становить загальний розмір 25\~097,57 грн. (8\~376,84 грн. + 8\~200,96 грн. + 8\~519,77) При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості, було отримано відповідь, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися по заборгованості. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі станом на червень - серпень 2023р. у розмірі 25\~097,57 грн. та зобов"язати відповідача сплатити страхові внески до Управління Пенсійного фонду України у Сумській області за період з січня 2023 р. по червень 2023 р. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2023 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача надав до суду відзив в якому зазначає, що товариство не заперечує щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 25\~097,57 грн., але щодо зобов`язання сплати страхових внесків до Управління\~Пенсійного фонду\~України у\~Сумській області\~за період\~з січня\~2023\~р.\~по червень\~2023\~р. просить відмовити, так як позивачем по даній вимозі повинен бути орган Державної податкової служби України та розглядатися в порядку адміністративного судочинства . Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 20.02.2020 р. перебуває у трудових відносинах з відповідачем АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці. За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог розрахункових листів, встановлено, що відповідач АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» не виплатив позивачу заробітну плату станом на червень - серпень 2023 р. у загальному розмірі 25\~097,57 грн. (8\~376,84 грн. + 8\~200,96 грн. + 8\~519,77), що підтверджується копією розрахункового листа. Зазначені докази підтверджують порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати. Суд бере до уваги зазначений доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки статтею 110 КЗпП України на власника або уповноважений ним орган при кожній виплаті заробітної плати покладено обов`язок повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та необхідність стягнення з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» на користь позивача заборгованості по заробітній платі станом на червень - серпень 2023 р. у загальному розмірі 25\~097,57 грн. Щодо зобов`язання сплати страхових внесків суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. З Закону № 2464-VІ, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати: законодавчого визначення розміру єдиного внеску: прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску: захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб: державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску: відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2464-УІ. завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Пунктом 2 та 3 ч. 2 ст. 12 встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску. Також, в п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону № 2464-УІ визначено, що саме податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. Згідно п. 41.1.1. ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін (пп. 20.1.36. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України). Враховуючи вищевикладене, спори про нарахування та сплату єдиного внеску є публічно-правовими спорами, в яких позивачем має бути орган виконавчої влади та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, суд приходить до висновку про відмову позивачу у даній вимозі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial