Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачкою знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2000 року, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -вони з відповідачкою намагались будувати міцні сімейні відносини, однак протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; -відповідачка постійно нехтувала сімейними цінностями, з її ініціативи між ними постійно виникали сварки; -вони не могли як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми; -кожен з них по-різному дивився на головні критерії шлюбу, життя та сім`ї; -відповідачка має стосунки з іншим чоловіком, з яким виїхала за кордон на постійне місце проживання, залишивши дітей на нього; -їхній шлюб носить формальний характер і він не бажає продовжувати такі шлюбні відносини; -станом на нині ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає; -надання їм строку на примирення не виправить стану їхніх шлюбних відносин, оскільки вищевказані обставини продовжуються уже тривалий час, а спроби примирення між ними раніше не принесли жодних результатів; -питання щодо поділу майна, що є їхньою спільною власністю, буде вирішуватись в позасудовому порядку, -починаючи з 2020 року вони з відповідачкою разом не проживають як повноцінна сім`я, а діти знаходяться на повному його утриманні та вихованні; -відповідачка ухиляється від покладеного на неї обов`язку щодо утримання їхніх неповнолітніх дітей; -угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто; -матеріальне становище та стан здоров`я відповідачки надає їй можливість утримувати їхніх дітей; -відповідачка є здоровою, працездатною людиною, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 2500 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття\~ звернувся до суду з позовом та просить: шлюб, укладений між ним та відповідачкою, розірвати; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітнього віку; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, у поданій ним заяві про уточнення позовних вимог /а.с.28-29/ заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.33/, згідно якої: -позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] визнала повністю; -позов в частині позовної вимоги про стягнення аліментів визнала частково - просила суд стягнути з неї аліменти в меншій сумі, чим просить позивач, - в розмірі 1500грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття; -розгляд справи проводити без її участі. Ніяких інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідачки, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 10 червня 2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.6/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.7-9/, підтверджується відповідачкою в її нотаріальній заяві /а.с.25/ та заяві /а.с.33/. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку, що визнання відповідачкою позову в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині цієї позовної вимоги. Спору про місце проживання неповнолітніх дітей та спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказав позивач у своєму позові: -відповідачка є молодою, працездатною людиною, її матеріальне становище та стан здоров`я дозволяє їй утримувати своїх дітей; -він вважає, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2500грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, але ніяких доказів цих обставин суду не надав. Відповідачка в заяві /а.с.33/ просила суд стягнути з неї аліменти в меншій сумі, чим просить позивач, - в розмірі 1500грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, ні позивач, ні відповідачка взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідачки на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідачку, так і на позивача; -позивач не надав суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -відповідачка не вказала ніяких причин, по яким вона не може сплачувати вказану позивачем суму; -сторони мають трьох неповнолітніх дітей віком: 15, 15 та 14 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2023 року 2833грн.00коп.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2023 року не може бути меншим, ніж 1416грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2833грн.00коп./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідачка має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2500грн. щомісячно; -відповідачкою не надано суду жодних доказів недостатності свого заробітку /доходу/, суд, діючи в інтересах неповнолітніх дітей, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - в розмірі 2400грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачці сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 2400грн. щомісячно, не встановлено. Згідно квитанцій /а.с.15/ - позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу 1073грн.60коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивач звільнений. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial