Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у жовтні 2023 р. заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме належності [PERSON] правовстановлюючого документу, тобто Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №028464, виданого за підписом сільського голови Ладижинської сільської ради Цоколенко В.О. на підставі рішення №24-5 від 12.01.2002 Ладижинської сільської ради, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №217, на ім`я [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що їй належить Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №028464, виданого за підписом сільського голови Ладижинської сільської ради Цоколенко В.О. на підставі рішення №24-5 від 12.01.2002 Ладижинської сільської ради, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №217, але при видачі у ньому була допущена помилка у написанні її імені. Тобто, у акті зазначено ім`я « [PERSON] », а у паспорті « [PERSON] ». Отримати новий Державний акт з виправленим по батькові неможливо, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права та їх обтяження на земельні ділянки реєструються у Державному реєстрі прав. Заінтересованою особу свою думку відносно заяви до суду не надіслано. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.10.2023 справу розподіллено на суддю Ул`яновску О.В. (а.с. 12). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 20.01.2023 відкрито провадження по справі (а.с. 14). Заявник у судове засідання не з`явилася, відповідно до надісланої заяви заяву підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у заяві. Просила слухати справу у її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю заінтересованих осіб, що є у справі. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №028464, виданого за підписом сільського голови Ладижинської сільської ради Цоколенко В.О. на підставі рішення №24-5 від 12.01.2002 Ладижинської сільської ради, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №217 (а.с. 4). Відповідно до паспорту громадянина України заявник є [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження значиться ім`я [PERSON] (а.с. 7). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. З матеріалів справи не вбачається на етапі розгляду заяви про встановлення зазначеного юридичного факту, що існує спір про право між заявником та заінтересованими особами. Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що заявник не надала достатніх доказів, які б підтверджували вимоги заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Відповідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Таким чином, зверненню до суду з указаними вимогами мало передувати звернення заявниці до установи, яка видала зазначений документ із заявою про виправлення помилки. Відомостей про вчинення таких дій заявником, суду не надано. Посилання заявника у заяві про те, що отримати новий Державний акт з виправленим по батькові неможливо, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права та їх обтяження на земельні ділянки реєструються у Державному реєстрі прав, за результатами розгляду якої могло б бути відмовлено, не підтверджені належними доказами. Встановивши, що заявник не надала суду доказів того, що вона в установленному законом порядку подала компетентним органам заяву про видачу Державного акту на право приватної власності на землю зі зміненим ім`ям та що орган надав обгрунтовану відмову, суд, з урахуванням вище викладених вимог, позбавлений можливості розглянути в судовому порядку спірні вимоги. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що заява [PERSON] , заінтересована особа: Ладижинська сільська територіальна громада про встановлення факту, що має юридичне значення є такою, що не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed