Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив суд стягнути з останнього на свою користь 250\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вимоги позову мотивовано тим, що 09 травня 2019 року, біля 20 год. [PERSON] , перебуваючи на території встановленого комплексу техніки та зброї часів Другої світової війни за адресою: [ADDRESS] , з мотивів давніх неприязних стосунків, вступив у словесну перепалку із позивачем, а потім висловлюючись нецензурно та погрожуючи, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс позивачу декілька ударів кулаками в різні ділянки голови, грудей та тулуба. Внаслідок нанесених ударів позивачу були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я. 09 травня 2019 року було повідомлено про вчинення відповідачем злочину, яке було зареєстроване відповідно до ст. 214 КПК України та розпочате досудове слідство у кримінальному провадженні № 1201902010000378. Відповідачу, як особі винній у заподіяні позивачу тілесних ушкоджень, 10 листопада 2020 року оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст. 125 ч. 2 КК України закрито у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. Позов [PERSON] було залишено без розгляду. Моральна шкода, заподіяна злочинними діями [PERSON] позивачу не відшкодована. З підстав наведених вище, [PERSON] звернувся до суду із даною позовною заявою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року розгляд даної справи визначено судді Луценко Л.В. (а.с. 11-13). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року (суддя Луценко Л.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 11). Представником відповідача адвокатом Мишковською Т.М. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому представник просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено умов та підстав покладання цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричинено шкодою (а.с. 34, 35). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2022 року розгляд даної справи визначено судді Гуменюку К.П. (а.с. 69). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2022 року цивільну справу прийнято до свого провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 70). Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 88). В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнала, з підстав викладених у відзиві, просила суд відмовити у їх задоволенні. Судом, за клопотанням позивача, у якості свідка, був допитаний [PERSON] , який суду повідомив, що знайомий із позивачем приблизно з 2016-2017 років. В той день, коли відбувся конфлікт, всі сиділи за столом в палатці. Свідок сидів поруч із [PERSON] , а [PERSON] по діагоналі. Збоку [PERSON] була відкрита агресія по відношенню до позивача, оскільки словесно ображав останнього. Коли усі вийшли на перекур з палатки, почалась бійка. Чи виходив свідок одночасно з усіма з палатки на перекур, де почалась бійка, свідок відповів, що не пам`ятає. Зазначив, що першим бійку розпочав [PERSON] . Інші свідки, яких просив допитати позивач, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судових засідання не з`явились, хоча неодноразово викликались до суду для їх допиту. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 травня 2019 року за заявою [PERSON] Вінницьким районним відділенням поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області було зареєстровано кримінальне провадження № 12019020100000378. Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по вказаному вище кримінальному провадженню вбачається, що 09 травня 2019 року, близько 20 год. 10 хв., перебуваючи за адресою: Вінницька обл., смт Стрижавка, вул. Туристична, поруч із виставкою військової техніки, невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження [PERSON] 25 листопада 2020 року прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020100000378 від 10 травня 2019 року та 01 грудня 2020 року направлено до Вінницького районного суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року (справа 128/1619/20) кримінальне провадження № 12019020100000378, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2019 року за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду. Зазначена ухвала мотивована тим, що з моменту оголошення про підозру [PERSON] , а саме 06 грудня 2019 року, до направлення обвинувального акта до суду 30 червня 2020 року минуло більше двох місяців строку досудового розслідування, строк досудового розслідування відносно [PERSON] не був продовжений у встановленому законом порядку, а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується [PERSON] , не відноситься до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи. Зважаючи на закріплену ст. 22 КПК України змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, судом було надано можливість стороні обвинувачення, в тому числі прокурору, спростувати позицію захисту за заявленим клопотанням, на що стороною обвинувачення жодного доказу суду надано не було. Таким чином, на час розгляду справи судом презумпцію невинуватості відповідача [PERSON] не спростовано, відтак на підставі ст. 62 Конституції України, він має право на поводження як з невинуватою особою, оскільки ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи наведене, оскільки згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, підставами для звільнення від доказування є саме вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, то факт заподіяння тілесних ушкоджень (питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони саме цією особою) підлягає доказуванню при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу про закриття провадження на підставі п. 10 ч. 1 статті 284 КПК України, на загальних підставах. Отже, закриття провадження у справі з підстав п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не звільняє позивача від обов`язку доказування факту заподіяння йому шкоди відповідачем на загальних засадах змагальності (ст. 12 ЦПК України). Щодо повідомлення [PERSON] підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, то на переконання суду, це не може слугувати доказом винуватості особи, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Щодо письмових показів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які містяться в матеріалах кримінального провадження, то вони не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки такі покази не підтверджені ними під час розгляду даної цивільної справи. Вказані свідки до судового засідання не з`явились, хоча неодноразово викликались до суду під час розгляду даної справи. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] , оскільки в них містяться суперечності, зокрема, свідок зазначає, що бійка розпочалась коли усі вийшли з палатки на вулицю, і цю бійку розпочав [PERSON] , при цьому свідок повідомив, що не пам`ятає, чи виходив він разом з усіма з палатки, що ставить під сумнів, чи був свідок очевидцем, хто розпочав цю бійку. У своїх показах в суді свідок зазначив, що знайомий з позивачем з 2016-2017 року, разом з тим з протоколу його допиту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, слідує, що про [PERSON] свідок взнав в день конфлікту: «близько 20:00 год., коли я вже був за столом разом з іншими запрошеними на виставку, до нас підсів чоловік, який був одягнутий у військову форму. Пізніше я дізнався, що це був [PERSON] ». Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для забезпечення судом функції ефективного захисту суб`єктивних прав позивача факт дійсного їх порушення, невизнання чи оспорювання повинен бути доведений, крім випадків звільнення від доказування в силу дії презумпцій або передбачених процесуальним законодавством (ст. 82 ЦПК України) підстав для звільнення від доказування. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього ЦПК України , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на завдання йому моральної шкоди відповідачем внаслідок злочину. За змістом статті 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ст. 128 КПК України). Із закриттям ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року кримінального провадження по обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, виключає набуття останнім процесуального статусу обвинуваченого (підсудного) та унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду у справі № 711/3111/19 від 15 вересня 2021 року. За змістом ст. 22 ЦК України, майнова шкода відшкодовується шляхом відшкодування збитків та іншими способами. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України). Вищенаведене зумовлює необхідність для позивача при розгляді цивільної справи довести як сам по собі факт порушення його прав подію (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), так і вину відповідача у заподіянні шкоди, а також належним чином обґрунтувати вид та розмір шкоди, спричиненої діями відповідача. Утім, позивач не виконав процесуального обов`язку довести обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, адже на їх підтвердження позивачем разом із позовною заявою надано лише копію паспорта громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків та копію ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року. З`ясувавши наведені вище фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, та оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed