Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-21 00:00:00

29 березня 2023 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Лаєвської Марине Леніківни звернулася до суду з позовом\~до[PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів. На обгрунтування позовних вимог зазначала, що сторони з листопада 2016 року проживали однією сім`єю без шлюбу, мають сина [PERSON] , [INFO] , який з січня 2018 року проживає разом з матір`ю. 18 червня 2019 року Барвінківським районним судом Харківської області винесено наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 30 червня 2021 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , однак відповідно до вимог ч.2 ст. 166 СК України не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Посилається на зміну матеріального та сімейного стану сторін, а саме, що позивач перебуває у шлюбі з 24.07.2021 року, від якого має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим не працює, перебуває разом з дітьми на утриманні чоловіка. Матеріальний стан відповідача теж змінився: на час видачі наказу про стягнення аліментів [PERSON] не працював, не мав стабільного доходу. На теперішній час відповідач мобілізований, проходить службу у військовій частині, і аліменти відраховуються з його грошового утримання. Крім того, позивач вважаючи, що розмір стягнутих з відповідача аліментів є меншим за розмір, визначений статтею 182 СК України, і є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, просила відповідно до положень статті 181 СК України змінити спосіб та розмір стягнення аліментів із [PERSON] на утримання сина [PERSON] , визначивши їх у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття сина. Подалі позивачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надав. У зв`язку з чим та відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України суд розглядає страву за відсутності сторін, ухвалюючи у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи,оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з витягу № 00023068418 від 07.06.2019 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.12.2017 року виконавчим комітетом Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 10 від 14.12.2017 року, його батьками зазначені: батько: [PERSON] , мати [PERSON] 18 червня 2019 року Барвінківським районним судом Харківської області винесено наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття ( справа № 611/544/19, провадження №2-н/611/30/19). Заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 30 червня 2021 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ( справа № 614/238/21, провадження № 2/614/107/21). Однак відповідно до вимог ч.2 ст. 166 СК України відповідач не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 24 липня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печінізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 липня 2021 року (актовий запис № 227). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки визначено [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.12.2021 року виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 38 від 16.12.2021 року,її батьками зазначені: батько: [PERSON] мати [PERSON] . Згідно копії звіту про здійснення відрахування та виплати військової частини [NUMBER] , адресованому Ізюмському ВДВС у Харківської області щодо [PERSON] , вбачається, що відповідно до судового наказу № 611/544/19 від 19.07.2019 Барвінківського районного суду Харківської області стягувалися аліменти за період з 01.12.2021 року по 29.09.2022 року. Також зазначено, що боржник самовільно залишив військову частину 29.09.2022 року і по теперішній час не повернувся до частини, у зв`язку з чим грошове забезпечення з 30.09.2022 по 31.01.2023 не нараховувалось, утримання аліментів не провадилось. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення\~аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни\~матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, провадження № 61-40460 св 18, які суд застосовує у спірних правовідносинах відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. За вищевказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки позивачка відповідно до пункту 3 частини1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved