Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

16 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] ,до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якій просив суд: стягнути з відповідача, Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", на користь позивача, [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] : 16 692 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої та 150 228 гривень страхового відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника, та 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що 14 жовтня 2019 року близько 21 год. 00 хв., поблизу буд. 22 по проспекту Любові Малої у м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "GEELYMAPLE", р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] з послідуючим наїздом на неї автомобілем марки "BMW3201" р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм померла на місці події. За фактом ДТП СУ ГУНП в Харківській області внесені матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220000001497. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019220000001497, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, син потерпілої [PERSON] - [PERSON] , зазнав шкоди, у зв`язку з чим у нього виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW3201" р.н. [NUMBER] , була застрахована у Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8588924. Представник позивача повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме: 16 692,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 150 228,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника. Листом № 4129/12цв від 14 травня 2021 року відповідач повідомив про те, що,за відсутності у страховика документів та інформації про набрання рішенням суду у кримінальній справі, в якій розглядається ДТП, законної сили, строк для прийняття рішення за даною подією ще не настав. Представник позивача зазначив, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із смертю [PERSON] є її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076,00 гривень, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування становить 16 692,00 гривень. Таким чином, до стягнення на користь позивача належить 16 692 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої та 150 228 гривень страхового відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника, та 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Призначено підготовче судове засідання. 28 грудня 2021 року від представника відповідача - адвоката Медвідь О.І. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив, що 06 травня 2020 року за вх. № 22992/12цв до АТ «СК «АРКС» надійшла заява про виплату страхового відшкодування від представника [PERSON] - Мелеха Д.О. від 26 квітня 2020 року, у зв`язку з настанням 14 вересня 2019 року ДТП, під час якої автомобіль марки «GeeliМаріє» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] з послідуючим наїздом автомобілем «BMW3201», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП. До зазначеної заяви представником позивача було долучено зокрема копії паспортних даних, ідентифікаційного коду [PERSON] та довіреності [PERSON] на Мелеха Д.О. від 16 квітня 2020 року. В той же час, 13 травня 2020 року на адресу АТ «СК «АРКС» надійшла заява Мелеха Д.О. в інтересах [PERSON] про долучення документів та виплату страхового відшкодування від 01 травня 2020 року, до якого було долучено лист Залізничного районного у місті Львові відділу РАЦС, щодо наявності актового запису про припинення у 1996 році шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 28 серпня 1987 року. Проаналізувавши отримані від представника позивача документи, АТ «СК «АРКС» було встановлено, що наданих документів недостатньо для прийняття рішення у справі, оскільки не було надано обумовлені ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. На адресу представника позивача Мелеха Д.О. було направлено лист від 14 травня 2020 року за вих. №3740/12цв, в якому повідомлялось про необхідність надання вищезазначених документів, які передбачені спеціальним Законом та є необхідними для прийняття рішення стосовно здійснення виплати страхового відшкодування. Натомість, 29 липня 2020 року на адресу AT«СК «АРКС» надійшла заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування від 23липня 2020 рокувих. №5717, до якої було долучено лист відповідь УПП у Львівській області від 08 травня 2020 року та довідку про ДТП,які зокрема підтверджували настання заявленого випадку ДТП 14 вересня 2019 року. Також, 13 жовтня 2020 року на адресу AT«СК «АРКС» надійшла заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування від 05 жовтня 2020 року вих.№8182, до якої було долучено копії витягу з ЄРДР кримінального провадження №12019220000001497 від 01 вересня 2020 року та Висновку експерта №10-12/2576-ДМ/19 від 05 листопада 2019 року щодо результатів проведеної судово-медичної експертизи. Проте, всупереч вимог чинного законодавства, запитувані страховиком документи, необхідні та передбачені для підтвердження наявності підстав для отримання страхового відшкодування позивачем до страховика в досудовому порядку надані так і не були. Вважає, що на час звернення до суду позивач, не виконав дій визначених Законом для здійснення свого права, а відповідно не має правових підстав на отримання страхового відшкодування. Також зазначив, що у страховика відсутні документи, які підтверджують вину та настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ «BMW3201», р.н. [NUMBER] у вчиненні ДТП, яка сталася 14 жовтня 2019 року, а отже відсутні правові підстави для настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] , та відповідно - настання відповідальності страховика за умовами Полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8588924. Отже, оскільки до теперішнього часу документи, які є необхідними та обов`язковими для виплати страхового відшкодування та обвинувального вироку суду відносно водія забезпеченого автомобіля, який набрав законної сили, позивачем не були надані, а тому вважає, що у відповідача відсутній обов?язок щодо прийняття рішення по суті події та відповідно здійснювати виплату страхового відшкодування. Просив поставити питання [PERSON] про обставини, що мають значення для справи. Враховуючи все вищевикладене, вважає, що будь-які вимоги позивача до АТ «СК «АРКС» є передчасними, надуманими та безпідставними. 18 січня 2022 року від представника позивача - Стефківського В.І. надійшла відповідь на відзив, згідно якої повідомив, що твердження представника відповідача щодо обов?язкової процедури досудового врегулювання питання, пов?язаного із отриманням страхового відшкодування за полісами ОСЦПВВНТЗ є безпідставними. Зазначив, що представник позивача звернувся із відповідним повідомленням про ДТП та з заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача у квітні 2020 року, а страховик тільки 19 жовтня 2020 року скерував єдиний запит стосовно результатів досудового розслідування по ДТП. Також зазначив, що позивачем до позовної заяви надано документ, який підтверджує родинний зв?язок з потерпілою особою. Повідомив, що [PERSON] має право на отримання утримання від загиблої матері. Зазначив, що відповідач відмовляється від надання відповідей, поставлених представником відповідача у відзиві, оскільки вважає, що питання не стосуються обставин, що мають значення для справи. 07 лютого 2022 року від представника відповідача - адвоката Медвідь О.І. надійшла заява про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. 07 лютого 2022 року від представника відповідача - адвоката Медвідь О.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 07 лютого 2022 року від представника відповідача - адвоката Медвідь О.І. надійшло клопотання про передачу справи на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2022 року провадження у цивільній справі № 639/7675/21за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особиі - зупинено до залучення до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] , який вибув з процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 березня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі №639/7675/21 за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року залучено до участі у цивільній справі № 639/7675/21 за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи правонаступника [PERSON] - [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Медвідь Олександра Івановича задоволено. Залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д), [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] . Роз`яснено третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, їх право подати до 12 червня 2023 року письмові пояснення щодо позову або відзиву, в яких слід викласти свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Оголошено перерву у підготовчому засіданні по цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: ПАТ «НАСК «ОРАНТА», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/7675/21 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: ПАТ «НАСК «ОРАНТА», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Стефківський В.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 26 березня 2020 року № АХ/2020, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Медвідь О.І., який діє на підставі довіреності № 1154/18, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим провести судове засідання у відсутності нез`явившихся сторін. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 14 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «GEELY MAPLE», державний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , з подальшим наїздом на неї автомобілем марки «BMW 320і», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Від отриманих травм [PERSON] померла на місці, що підтверджується висновком експерта № 10-12/2576-ДМ/19, висновком експерта № 08-40/153/2020, свідоцтвом про смерть (т.1, а. с. 15-21, 22-34, 35 ). З висновку експерта № 08-40/153/2020 вбачається, що смерть [PERSON] настала внаслідок комплексу внутрішніх тілесних ушкоджень, який утворився від послідовних наїздів двох транспортних засобів. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволити розмежувати всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі [PERSON] , як такі, що утворилися саме внаслідок наїзду автомобілю «GEELY MAPLE», державний номер [NUMBER] , та другого автомобілю «BMW 320і», державний номер [NUMBER] , комісією експертів не встановлено (т. 1, а. с. 22-34). За фактом дорожньо-транспортної пригоди розпочато досудове розслідування, яке триває (т. 1, а. с. 14). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «GEELY MAPLE», державний номер [NUMBER] , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Публічним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» за полісом № АО6260729 (т. 1 а. с. 202). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW 320і», державний номер [NUMBER] , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» за полісом № АМ8588924 (т.1, а. с. 50). 03 квітня 2020 року адвокат Мелех Д.О. повідомив Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про дорожньо-транспортну пригоду (т. 1, а. с. 11). 03 квітня 2020 року [PERSON] подав до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 16 540,00 грн. та страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника у розмірі 150 228,00 грн. (т.1, а. с. 12-13, том 1). 14 травня 2020 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надав адвокату Мелеху Д.О. відповідь, з якої вбачається, що для здійснення виплати необхідно надання документів щодо родинного зв`язку та перебування на утриманні померлої, а також щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а. с. 46). Як зазначає представник відповідача, 29 липня 2020 року адвокат Мелех Д.О. направив на адресу страхової компанії лист-відповідь Управління патрульної поліції у Львівській області від 08 травня 2020 року, довідку про дорожньо-транспортну пригоду, а 05 жовтня 2020 року - копію витягу з ЄРДР та копію висновку експерта стосовно [PERSON] (т.1, а. с. 121-122, 124, 125, 126). 14 травня 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надав адвокату Мелеху Д.О. відповідь, з якої вбачається, що за відсутності в страховика документів та інформації про набрання рішенням суду у кримінальній справі, в якій розглядається дорожньо-транспортна пригода законної сили, строк для прийняття рішення за подією ще не настав (т. 1, а. с. 135-136). Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , померли (т. 1, а. с. 36, 37, 38). [PERSON] з 28 серпня 1987 року перебувала у шлюбі зі [PERSON] , який розірвано 26 червня 1996 року (т. 1, а. с. 39-40). [PERSON] була матір`ю трьох синів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1, а. с. 41-43). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (т.1 а.с.43). Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (т. 1 а.с. 1-9). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (актовий запис № 771), виданого Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 22 червня 2022, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (т. 1 а.с. 216). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 липня 2022 року № 194 «Про надання дітям статусу дитини - сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування» надано статус дитини-сироти [PERSON] , [INFO] ( т. 2 а.с. 45-46). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 21 вересня 2022 року № 275 «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками, звільнення фізичних осіб від обов?язків опікуна, піклувальника» встановлено піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та призначено [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON] (т. 2 а.с. 47-48). Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року залучено до участі у цивільній справі № 639/7675/21 за позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи правонаступника [PERSON] - [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини. У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини. За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземни, транспортних засобів є обов`язковим. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом № 1961-IV порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Згідно зі статтею 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом № 1961-IV на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними. Такі ж висновки викладено і у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 477/875/19, провадження № 61-4213св20. Так судом встановлено, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобіля «GEELY MAPLE», державний номер [NUMBER] , та «BMW 320і», державний номер [NUMBER] ) завдано шкоди іншій особі - пішоходу [PERSON] , а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. При цьому, розмежувати, які саме з тілесних ушкоджень на тілі [PERSON] спричинені автомобілем «GEELY MAPLE», державний номер [NUMBER] , та які - автомобілем «BMW 320»", державний номер [NUMBER] , і які з них стали безпосередньою причиною її смерті за висновком експертизи не вдалося. Вироку суду щодо події дорожньо-транспортної пригоди не постановлено. Володільці джерел підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед позивачем як сином загиблої. У такому випадку він має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо та в солідарному порядку з огляду на положення частини першої статті 1190 ЦК України. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 199/1100/19, (провадження № 61-20924св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 195/646/19, (провадження № 61-23294св19). Скориставшись своїм правом вибору позивач пред`явив вимоги саме до відповідача, так як він застрахував цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, транспортного засобу «ВMW 320і». Отже, посилання представника відповідача, що особи, які спільно завдали шкоди, несуть лише солідарну відповідальність перед потерпілими не узгоджується з вимогами вищевказаного Закону та практикою Верховного Суду, а отже не примаються судом до уваги. Виходячи з розміру суми страхового відшкодування моральної шкоди, передбаченого законом (4173,00*12 = 50 076,00), кількості осіб, які мають на нього право (троє), та заявлених позивачем позовних вимог (16 692,00 грн), позовна вимога щодо страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 150 228,00 грн. страхового відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника. Як вже зазначено судом вище, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Частиною 2 статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч. 3 ст. 1200 ЦК України). Представник відповідача зазначив, що для виплати страхового відшкодування [PERSON] не було надано документів щодо родинного зв`язку та перебування на утриманні померлої, відомостей щодо доходів [PERSON] за попередній календарний рік, а також щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, та звернення до суду з позовною заявою є передчасним. Як вже встановлено судом, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (т.1 а.с.43). Отже, на день настання ДТП (14.10.2019) [PERSON] , [INFO] був малолітнім. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (з послідуючими змінами), батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку людини відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що членами сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Підпунктом «е» пункту 35.2 ст. 35 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Закону передбачено, що до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Судом встановлено, що на момент смерті годувальника [PERSON] , [INFO] , не досяг 18-річного віку, а отже перебував на повному утриманні своєї матері [PERSON] . Із досягненням 18 років особи, яка перебувала на утриманні померлої, закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника. Позивач [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПРУ в Харківській області та одержував пенсію у разі втрати годувальника на сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Шевченківського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Харківській області № 1016 від 19.03.2020 (а.с. 45 т. 1). Відповідно ч. 3 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Таким чином, отримання пенсії [PERSON] на малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку із втратою годувальника не впливає на факт одержання належної частини страхового відшкодування. Відомостей про доходи за попередній рік померлої [PERSON] матеріали справи не містять, оскільки остання офіційно не працювала. Отже, у розрахунку відшкодування шкоди, у зв`язку із втратою годувальника, суд виходить із мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку. На день настання страхового випадкувідповідно до ЗУ « Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальназаробітна плата у місячномурозмірі становила 4 173,00 грн. Так, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150 228,00 грн. (4 173,00 грн. *36). Судом враховано, що до досягнення [PERSON] віку, із яким закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат, у зв`язку з втратою годувальника, залишилося більше трьох років Як вже було встановлено судом, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із смертю [PERSON] є її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ліміт відповідальності Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих відповідно до полісу № АМ8588924 (водія [PERSON] )., становить 200 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача повідомив, що [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 540, 00 грн. та [PERSON] з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 540, 00 грн. Враховуючи вищевикладене, розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для малолітнього сина загиблої [PERSON] складає 150 228,00 грн. (200 000,00 грн. -16 540, 00 грн. - 16 540, 00 грн. -16 692,00 грн.) У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Вказане підтверджується Постановою Верховного суду від 05.10.2022 р. справа № 208/4598/21, провадження № 61-6997св22, яку суд застосовує до даних правовідносин. З огляду на зазначене, не звернення потерпілого до страховика з досудовою вимогою про виплату страхового відшкодування не позбавляє його права звернутися з такими вимогами у судовому порядку, тому доводи відповідача щодо передчасно звернулася до суду із таким позовом є необґрунтованими. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] , який діяв в інтересах неповнолітнього [PERSON] під час розгляду справи представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Автопоміч» Стефківський В.І. на підставі ордеру № АХ/2020 від 26 березня 2020 року та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26 березня 2020 року, потім інтереси [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] - на підставі ордеру № ЖЗ від 08 березня 2023 року та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 08 березня 2023 року (том 1 а. с. 52-54). Додатком від 17 жовтня 2021 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26 березня 2020 року передбачено, що плата за надані Адвокатським об`єднанням послуги на виконання договору про надання правової допомоги становить 2 000,00 грн за одну годину роботи; клієнт здійснює оплату за надану професійну правничу допомогу (правову) протягом трьох місяців після вступу рішення суду в законну силу (том 1, а. с. 56 ). З детального розрахунку робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 08 листопада 2021 року вбачається, що Адвокатське об`єднання «Автопоміч» надало позивачу правничу (правову) допомогу, обумовлену договором щодо захисту інтересів позивача шляхом підготовки та подання позовної заяви до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у наступному обсязі: правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі протягом 3 годин вартістю 6000,00 грн, опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики протягом 2 годин вартістю 4000,00 грн, написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в тому числі сторонам) протягом 5 годин вартістю 10 000,00 грн. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 10 годин, вартість - 20 000,00 грн (том 1, а. с. 55). Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved