Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь 109403,04 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП, судовий збір в сумі 1094,04 грн. та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2022 року [PERSON] по вул. А. Заболотного, 37 у м. Києві керуючи транспортним засобом Volvo FH, д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Renault, д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. 22.11.2022 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Власником пошкодженого транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] є позивач [PERSON] . Відповідно до звіту №456 від 17.10.2022 року про оцінку автомобіля марки Renault, д.н.з. [NUMBER] , затвердженого оцінювачем [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Renault, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП складає 47233,96 грн. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії №211374818. На підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії №211374818 було укладено договір добровільного комплексного страхування автовласника ЕР-206176861-мз6. 02.03.2023 року ПрАТ «СК «Перша» здійснила страхове відшкодування по договору ЕР-206176861-мз6, згідно страхового акту №МЗ-00128 у розмірі 48233,96 грн. Однак, як вбачається з наряду-замовлення на ремонт автомобіля від 15.11.2022 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] склала 157637,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між страховою виплатою та фактично понесеними витратами на ремонт автомобіля в сумі 109403,04 грн., у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 11.04.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 12.06.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 05.10.2022 року [PERSON] по вул. А. Заболотного, 37 у м. Києві керуючи транспортним засобом Volvo FH, д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Renault, д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. 22.11.2022 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Volvo FH, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого позивач понесла значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Власником пошкодженого транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] є позивач [PERSON] . Відповідно до звіту №456 від 17.10.2022 року про оцінку автомобіля марки Renault, д.н.з. [NUMBER] , затвердженого оцінювачем [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Renault, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП складає 47233,96 грн. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії №211374818. На підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії №211374818 було укладено договір добровільного комплексного страхування автовласника ЕР-206176861-мз6. 02.03.2023 року ПрАТ «СК «Перша» здійснила страхове відшкодування по договору ЕР-206176861-мз6, згідно страхового акту №МЗ-00128 у розмірі 48233,96 грн. Однак, як вбачається з наряду-замовлення на ремонт автомобіля від 15.11.2022 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] склала 157637,00 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 109403,04 грн., різницю між страховим відшкодуванням та завданою шкодою, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 109403,04 грн., виходячи з наступного розрахунку: 157637,00 грн. (понесені витрати на ремонт автомобіля) - 48233,96 грн. (виплачена сума страхового відшкодування) = 109403,04 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного позов в частині стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1094,04 грн. Крім того, позивач просила стягнути витрати на правничу допомогу, на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів їх понесення, а саме не надано квитанції про сплату зазначених послуг, не надано акт виконаних робіт (детальний з описом проведених робіт з урахуванням часу тощо). З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial