Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернулася в суд із заявою, у якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме що в договорі купівлі-продажу, посвідченого 09.11.1976 р.н. нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори [PERSON]. допущено помилку в прізвищі Заявника як [PERSON] замість [PERSON] . Заява мотивована тим, що [INFO] між Заявником та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розмір житлової площі 36,7 кв. м, розташований по [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом [PERSON]. Однак, при виготовлені тексу договору нотаріусом допущена орфографічна помилка в прізвищі покупця, а саме згідно з даними паспорта прізвище покупця (Заявника) є « [PERSON] », а в договорі зазначено « [PERSON] ». 05.09.2023 року Заявник звернувся до Іванківської селищної ради щодо міни поштової адреси та 25.09.2023 року Заявнику рішенням № 615 відмовлено у цьому проханні у зв`язку з виявленням неповних та недостовірних відомостей у поданих документах, а саме виявлено розбіжності в написанні прізвища Заявника в паспорті та в договорі купівлі-продажу від 09.11.1976 р.н. Заявник звернувся до нотаріуса Ющенко Л.В. для виправлення помилки, однак нотаріус йому роз`яснив, що таку помилку може виправити лише нотаріус, який посвідчував договір, проте нотаріус [PERSON]. вже не працює і єдиним способом вирішення цього питання є звернення в суд. 27.09.2023 року заява надійшла до суду. 29.09.2023 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку окремого провадження. Судовий розгляд призначений на 24.10.2023 року. Заявник у судове засідання не з`явився. У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення просив провести розгляд справи без його участі на підставі поданих документів. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася. Направила до суду лист, у якому просила провести розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Курівці Голубочицького району Тернопільської області, що підтверджується копією його паспорта громадянина України (а.с. 7 Т.1). Згідно з відомостями цього паспорта, Заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 11.12.1976 року. 09.11.1976 року між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 7-ю Київською нотаріальною конторою 26.08.1976 року за реєстром № 17415 діяв [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок з надвірними будівлями, розмір жилої площі 36,7 кв. метрів, що знаходиться в [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці держфонду розміром 900 кв. метрів. Цей договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Іванківської нотаріальної державної контори Київської області [PERSON]. за реєстром № 2540 (а.с. 5-6 Т. 1). Згідно з листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 11.08.2023 року № 1516, адресованим [PERSON] (Заявнику), за результатами технічної інвентаризації від 13.04.2009 року на будинок [ADDRESS] , загальна площа якого склала 78,0 кв.м, житлова - 37,6 кв. м, право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.11.1976 державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори [PERSON]. та зареєстровано в реєстрі за № 2540 (зареєстровано в БТІ 20.11.1976 під реєстровим № 1036 в книзі № 4). (а.с. 10 Т. 1). Відповідно до рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області від 25.09.2023 року № 615 «Про відмову у зміні поштової адреси», [PERSON] , на підставі його звернення від 05.09.2023 року № В-1492.2 відмовлено у зміні поштової адреси житлового будинку, у зв`язку з виявленням неповних та недостовірних відомостей у поданих документах, що підтверджено документально (а.с. 9 Т. 1). Згідно з відомостями Єдиного реєстру нотаріусів, який є у відкритому доступі в мережі Інтернет (сайт https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name), відомості про нотаріуса [PERSON]. в реєстрі відсутні, з урахуванням чого суд приходить до висновку, що [PERSON] вже не здійснює свої повноваження як нотаріус. З огляду на встановлені фактичні обставини справи, застосовуючи відповідні їм норми права, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У цьому випадку з доданих до заяви доказів вбачається, що прізвище Заявника, яке зазначено нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори [PERSON]. у договорі - купівлі продажу від 09.11.1976 року жилого будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] як [PERSON] не збігається з прізвищем, яке зазначено в паспорті Заявника і є прізвищем [PERSON] . Такий факт ніким не оспорюється та не ставиться судом під сумнів. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 6. 16 наказу МЮ України від 22.12.2010 року «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства» у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. Як встановлено судом, на день звернення з цією заявою нотаріус [PERSON] не має можливості внести до договору купівлі-продажу відповідні виправлення у зв`язку з припиненням своєї діяльності як нотаріуса, а від встановлення факту допущення помилки при виготовлені тексту цього договору залежить виникнення права Заявника на зміну поштової адреси належного йому будинку і Заявник не має можливості у інший спосіб встановити такий факт. Встановлення цього факту має юридичне значення і не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд враховує його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд зауважив на тому, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, Заявник просив встановити факт допущення помилки при зазначенні його прізвища у договорі купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, однак, обрана ним позиція захисту свого порушеного права підпадає під положення п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, відповідно до якого цивільним процесуальним законом передбачено встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На переконання суду встановлення лише факту допущення помилки прізвища покупця у договорі купівлі-продажу від 09.11.1976 року не є ефективним способом захисту порушеного права Заявника, а тому суд, обираючи ефективний спосіб захисту, приходить до висновку про задоволення заяви та встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності Заявнику договору купівлі-продажу як покупцю жилого будинку з надвірними будівлями, розміром жилої площі 36,7 кв. метрів, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідченого 09.11.1976 року державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON]. та зареєстрованим в реєстрі за № 2540 (зареєстровано в БТІ 20.11.1976 під реєстровим № 1036 в книзі № 4), тим більше, що встановлені судом обставини такий факт повністю підтверджують і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону. На підставі наведеного,

Outcome: approved