Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті рідного дядька [PERSON] відкрилась спадщина. У встановлений законом строк він спадщину прийняв та звернувся до нотаріусу з відповідною заявою, оскільки є спадкоємцем другої черги за правом представлення після своє матері. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Вказав, що його дядько [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 1981 року з [PERSON] , яка померла [INFO] . Заповіт ні його дядько, ні його дружина не складали. З липня 1998 року вони проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , на підставі ордеру №000415 від 07 липня 1998 року. Ордер виданий на сім`ю у складі двох чоловік. Крім того, [PERSON] приймав безпосередньо участь у будівництві житлового будинку, в якому отримали квартиру. Після смерті своєї дружини [PERSON] , дядько [PERSON] спадщину прийняв та звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки квартира не приватизована. Тому [PERSON] звертався до відповідача щодо консультації по приватизації житла, отримав перелік документів та почав їх збір. Так, за замовленням [PERSON] виготовлено новий технічний паспорт на квартиру, звертався за отриманням копії рішення про надання цієї квартири [PERSON] , за отриманням копій довідки про попередні місця реєстрації. Такі дії [PERSON] свідчать про те, шо дядько виявив свою волю та розпочав процедуру приватизації, але не завершив її, оскільки помер. Тому він успадкував право на завершення процедури приватизації квартири [ADDRESS] . У позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості, відповідач оспорює таке право, тому вважає своє право порушеним. Просив суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за померлим [PERSON] право на закінчення приватизації квартири [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Судом також витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] 13 березня 2023 року Вишневої державної нотаріальною конторою Бучанського району Київської області надано копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] 16 березня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, представник виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області вказав, що відповідно до встановленого порядку громадянин, який вияв бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Заява з необхідним пакетом документів реєструється в журналі реєстрації заяв відділом обліку комунальної власності, житлової площі та приватизації житла виконавчого комітету Вишневої міської ради. Померлий [PERSON] не звертався до них з такою заявою, а тому не може вважатись таким, що розпочав процедуру приватизації квартири. Тому позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, просили відмовити в задоволенні позову. У підготовчому судовому засіданні ухвалою судді від 21 березня 2023 року до розгляду справи залучено у якості третьої особи [PERSON] . 18 квітня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] . Вказала, що вона та [PERSON] є рідними братом та сестрою. У встановленому законом порядку також прийняла спадщину після померлого дядька і є спадкоємицею другої черги. Зважаючи, що відповідач по справі не визнає права на закінчення процедури приватизації квартири, яка розпочата за життя [PERSON] , вона позовні вимоги повністю підтримує та просила суд задоволити позов у повному обсязі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що вони були близьким родичами, проживали всі разом. Померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації, але через введений карантин, а потім військовий стан, не зміг своєчасно все закінчити. Вважають, що свою волю на приватизацію висловив, розпочавши збір всієї документації. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували. Суду пояснили, що померлий [PERSON] дійсно звертався до них та консультувався щодо порядку приватизації житла. Хоч був і карантин, але вони надавали консультації у разі необхідності. [PERSON] було надано перелік документів, але він заяви не писав, не реєстрував, пакету документів не подавав. Просили відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації та почав збирати всі документи. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 11 квітня 1981 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Вишневому ЗАГС Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Коло спадкоємців померлої [PERSON] встановити не можливо за відсутності спадкової справи та клопотання про її витребування. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області. Померлий [PERSON] був рідним дядьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження, про укладення шлюбу, копії яких наявні у спадковій справі до майна померлого [PERSON] . У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя померлий [PERSON] заповіту не складав. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. З листа виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області №567 від 10 серпня 2022 року вбачається, що померлий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17 липня 1998 року по час смерті. На день смерті [PERSON] був зареєстрований один. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. За ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. [INFO] померла [PERSON] (мати позивача та третьої особи), що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, та яка була рідною сестрою [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №213/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 05 липня 2022 року до Вишневої державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] . На підставі наведеного, оскільки інших спадкоємців судом встановлено, суд приходить до висновку, що спадкоємцями до майна померлого [PERSON] є його племінники: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Вишнівської міської ради народних депутатів Київської області №39/10 від 26 червня 1998 року видано 07 липня 1998 року [PERSON] , сімя якої складається з двох чоловік, ордер №000415 на право зайняття 1-кімн., загальною площею 38,02 кв.м в квартирі окремій [ADDRESS] . Власник особового рахунку [PERSON] , чоловік [PERSON] . За отримання ордеру [PERSON] сплатила 5,10 грн. Право на зайняття даної квартири [PERSON] та [PERSON] , можливість її приватизації померлими не оспорювалось сторонами при розгляді справи. За життя [PERSON] та [PERSON] не приватизували у встановленому законом порядку квартиру. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до пояснень представника відповідача померлий [PERSON] приходив за консультацією щодо приватизації квартири, в якій постійно проживав. Йому було роз`яснено порядок та надано список документів, необхідних при поданні відповідної заяви. Самої заяви [PERSON] за життя не подавав до виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не подав, що також підтверджено і листом №3/02-1016 від 27 березня 2023 року. Також встановлено, що [PERSON] замовив та оплатив по замовлення-зобов`язання СФ-000001079 від 21 липня 2020 року в КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області на проведення поточної інвентаризації та виготовлення нового технічного паспорту. У Державному архіві Київської області [PERSON] отримав архівний витяг рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради народних депутатів №39/11 від 26 червня 1998 року про надання житлової площі в [ADDRESS] . У виробничому підрозділі «Київська дистанція колії» [PERSON] отримав довідку №1253 від 14 квітня 2021 року про місце проживання та реєстрації в гуртожитку, що знаходиться на балансі виробничого підрозділу по [ADDRESS] з09 липня 1996 року по 14 липня 1998 рік. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказував, що для подання заяви на приватизацію, [PERSON] розпочав збір документів, висловивши свою волю та розпочав процедуру приватизації. З такими твердженнями суд не погоджується з огляду на наступне. За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] не висловив волю на приватизацію займаної ним квартири та не звернувся з відповідною заявою до органу приватизації, у порядку приписів пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, не надав повного або не повного пакету документів, у зв`язку з чим орган приватизації не приймав і не зобовязаний був приймати жодних рішень, в тому числі й не залишив заяву про приватизацію квартири без розгляду, не повернув пакет документів через відсутність повного пакету документів. Надання лиш консультації закон не пов`язує з виникнення будь-яких обов`язків або прав, як у громадянина на обов`язкове подання особою заяви на приватизацію, так і в органу приватизації приймати рішення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що за життя [PERSON] не почав процедуру приватизації житла, доказів, які б свідчили про те, що у померлого виникло право на приватизацію спірного житла, матеріали справи не містять. Жодних перешкод з боку прийняття заяв, їх реєстрації з пакетом документів у виконавчого комітету не існувало, незважаючи на введений карантин та введення воєнного стану. Так, на час введення карантину прийом громадян з наданням консультацій здійснювався працівниками не в кабінетах, а введення воєнного стану по суті не зупиняло роботу (деокупація Київської області відбулась вже кінець березня початок квітня 2022 року), при цьому м.Вишневе не було окуповано та відсутні відомості, що померлий [PERSON] виїздив за межі міста. Так, жодних перешкод у поданні заяви на приватизацію у померлого судом не встановлено, оскільки отримавши не повний пакет документів, орган приватизації не був позбавлений можливості додатково витребувати від [PERSON] (за життя) документів, яких не вистачало для прийняття рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed