Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19.02.2013 року судом першої інстанції було прийнято рішення, згідно якого з відповідачів на користь банку була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 490776,39 грн, до теперішнього часу рішення суду не виконано у відповідачів залишилась заборгованість. В подальшому 26 лютого 2020 року між банком та позивачем був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до процесуального рішення суду 19.02.2013 року стягувачем в рамках виконавчого провадження є позивач, який свої зобов`язання виконав в повному обсягу, а тому позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати в розмірі 107315,34 грн. та 3 % річних за користування грошима в розмірі 44169,88 грн. та судові витрати. Вказана справа перебувала у провадженні Київського районного суду м. Одеса. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2023 року вказану справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 08 червня 2023 року вказана справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 13 липня 2023 року. 13 липня 2023 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без участі, в якому не заперечував проти винесення заочного. У судове засідання 24 жовтня 2023 року сторони по справі не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі у судові засідання 13 липня 2023 року та 24 жовтня 2023 року не з`явилися. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися шляхом направлення судових повісток на судові засідання на адресу відповідно до позову. Відповідно до ч. 6ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2ст.\~43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4\~ст. 223ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає, позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, на підставі нижченаведеного. Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №1512/981/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" заборгованість за договором «Автопакет» ОД17/08/2007/840-К/72 від 22.08.2007 року в сумі 490776,39 грн. та судові витрати в розмірі 3219,00 грн. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з договору «Автопакет» ОД17/08/2007/840-К/72 від 22.08.2007 року та договору поруки ОД17/08/2007/840-П/72 від 22.08.2007 року, договору поруки ОД17/08/2007/840-П/1/72 від 22.08.2007 року. 01 липня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 947/12018/20 за позовом ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 490776,39 грн. судові витрати 3219,00 грн., заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони стягувача- задоволено. Замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м. Одеси у справі №1512/981/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на момент звернення з цією позовною заявою рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013 року у справі № 1512/981/2012 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконується, сума заборгованості складає 490776,39 грн. Суд зазначає, в межах даної справи розглядаються вимоги про нарахування трьох процентів річних (особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання) та інфляційних втрат. Сама сума заборгованості, вже була стягнута судовим рішенням. Частина 5 статті 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов`язання, встановлені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже нарахування пені, інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Тим самим, Верховним Судом зазначено на те, що діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Суд погоджується з наданими розрахунками позивача 3% річних, а тому з відповідачів підлягає стягненню 3 % річних за невиконання рішення суду за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 р.р. у розмірі 44169,88 грн. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 107315,34 грн. суд зазначає наступне. Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6- 36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. З приводу стягнення збитків від інфляції висловився й Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.06.2020 року № 752/10525/16-ц, зауваживши наступне: «Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо стати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Як вбачається з копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті, а не у гривні. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial