Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2021 року позивач надав відповідачу [PERSON] позику у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, строком повернення визначено 10 жовтня 2021 року, що підтверджується оригіналом розписки яка знаходиться у позивача. Оригінал розписки від 29 вересня 2021 року написаний та підписаний власноручно відповідачем. 23 грудня 2021 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 59 000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень, строком повернення визначено 24 січня 2022 року, що підтверджується оригіналом розписки яка знаходиться у позивача. Оригінал розписки від 23 грудня 2021 року написаний та підписаний власноручно відповідачем. Проте станом на березень 2023 року відповідач кошти не повернув ані за розпискою від 29 вересня 2021 року, ані за розпискою від 23 грудня 2021 року, зустрічей уникає, на зв`язок не виходить. Також позивач зазначає, що за договором позики від 29 вересня 2021 року встановлено строк повернення 10 жовтня 2021 року, відтак з 11 жовтня 2021 року відповідач прострочив, та розрахунок боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції проводиться за період з 11 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року. У вказаний період взаєморозрахунки між сторонами не проводились, відтак індекс інфляції нараховується на всю суму, тобто, на 50000 гривень. Таким чином сума боргу відповідача з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, становить 53211 гривень 87 копійок. За договором позики від 23 грудня 2021 року встановлено строк повернення 24 січня 2022 року, а тому розрахунок боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції проводиться за період з 25 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. У вказаний період взаєморозрахунки між сторонами не проводились, відтак індекс інфляції нараховується на всю суму, тобто, на 59000 гривень. Таким чином сума боргу відповідача з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, становить 60089 гривень 48 копійок. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 29 червня 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява його представника - адвоката Радіонова О.Л., який діє на підставі ордеру серії ВН №1230505 від 24 березня 2023 року, в якій Радіонов О.Л. зазначає, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду вказаної справи за відсутності відзиву на позовну заяву за наявними у справі матеріалами, та просить задовольнити позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.41-42). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128,130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відміткоюпро отримання відправлення 20 вересня 2023 року та 04 жовтня 2023 року (а.с.54, 55). Згідно п.п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки: є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, який відповідав би вимогам ст.178 ЦПК України, будучи повідомленим належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність клопотання представника позивача, в якому він висловлює позицію сторони позивача щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії № [NUMBER] , виданого 29 червня 2010 року Комінтернівським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.5-6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради №890 від 22 червня 2023 року (а.с.31). Згідно копії розписки від 29 вересня 2021 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] суму коштів в розмірі 50000 гривень, при цьому вказану суму зобов`язується повернути до 10 жовтня 2021 року (а.с.7). Згідно копії розписки від 23 грудня 2021 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] суму коштів в розмірі 59000 гривень, при цьому вказану суму зобов`язується повернути до 24 січня 2022 року (а.с.8). У зв`язку з порушенням з боку відповідача умов договорів позики позивачем відповідачеві було направлено лист-попередження №б/н від 21 березня 2023 року, в якому він запропонував відповідачу негайно повернути позикодавцю надані йому грошові кошти. Такою позивач у своєму листі попередив відповідача, що в разі невиконання вимог даного листа позивач вимушений буде звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.10). В позовній заяві позивачем зазначено розрахунки щодо розміру відсотків за користування коштами а також індексу інфляції за час прострочення, в яких зазначені відповідні розміри грошових коштів відповідно до формули проведення розрахунків: Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 11 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року: Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (II1 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІ3 : 100 ) х ( IIZ : 100) II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (100,90 : 100) х (100,80 : 100) х (100,60:100) х (101,30 :100) х (101,60: 100) = 1.05305931 Інфляційне збільшення: 50 000,00 х 1.05305931 - 50 000,00 = 2 652,97 грн. 3% річних: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 558,90 грн. Загальна заборгованість: Період прострочення грошового зобов`язання 136 днів 50 000,00 (сума боргу) + 2 652,97 (інфляційне збільшення) + 558,90 (штрафні санкції) = 53 211,87 грн. Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 25 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року: Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (II1 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІ3 : 100 ) х ... (ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (101,60 : 100) = 1.01600000 Інфляційне збільшення: 59 000,00 х 1.01600000 - 59 000,00 = 944,00 грн. 3% річних: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 145,48 грн. Загальна заборгованість: Період прострочення грошового зобов`язання 30 днів 59000,00 (сума боргу) + 944,00 (інфляційне збільшення) + 145,48 (штрафні санкції) = 60089,48 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим ст.207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2,3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач та відповідач вступили між собою у правовідносини, суть яких, згідно ст.1049 ЦК України, полягає в тому, що боржник зобов`язаний повернути позикодавцеві борг, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені між ними договором. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач по теперішній час позивачу борг не повернув. Вищевказаний факт піддержується тим, що борговий документ перебуває у позивача, і так як, відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином відповідач не надав письмових доказів на підтвердження передачі коштів готівкою, чи перерахування коштів на рахунок, тому вимога позивача щодо стягнення суми боргу за розпискою підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Задоволенню підлягають позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу з відповідача на користь позивача в розмірі 109000 гривень 00 копійок. Також задоволенню підлягають позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 704 гривень 38 копійок. Крім того задоволенню підлягають позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних збитків в розмірі 3596 гривень 97 копійок. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved