Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 66 370.52 грн. , посилаючись на те, що з 17.12.2021 року він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З січня 2022р. по лютий 2023р. приватне підприємство не сплачувало заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 66 370.52 грн., що підтверджується довідкою ПП "Автомагістраль". Позивач вважає, що работодавцем порушуються його права щодо оплати праці, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Представвник позивача- адвокат Бороденко Р.В. в судове засідання надала письмову заяву про рорзгляґд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують і просять стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 66370.52 грн. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000 грн. Представник відповідача-адвокат Корзаченко В.М. в судове засідання надіслав письмове клопотання про розгляд справи без їх участі. У відзиву на позов, представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись на те, що підприємство не має матеріальної можливості на даний час виплатити заборгованість по заробітній платі із-за скрутного фінансового становища в період дії воєнного стану. Внаслідок перебування головного офіса ПП "Автомагістраль" під окупацією російських загарбників було знищено та пошкоджено приміщення офісу та значна кількість транспортних засобів. На даний час підприємство частково відновлює свої функції. На думку відповідача- позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки був звільнений в серпні 2022р. Крім того, представник відповідача заперечує проти відшкодування витрат позивачеві за надння правничої допомоги, оскільки вважажє, що зазначені витрати документально не підтверджені. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 17.12.2021року [PERSON] прийнятий на роботу в ПП "Автомагістраль" дорожнім робітником дільниці , що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] від 07.12.2005року. Згідно довідки ПП «Автомагістраль» про доходи [PERSON] від 27.09.2023 року, №1139, загальний нарахований дохід працівника за період з 01.02. 2022 року по 31.05. 2023 року становить 112 842.54грн., з нього здійснено утримання роботодавцем: суми ПДФО - 20311.67грн., військового збору 1692.63 грн.. Дохід за вирахуванням всіх утримань склав 90838.24 грн. , з яких працівнику було виплачено 24464.72грн. Загальна заборговваність підприємства перед [PERSON] становить 66 370.52грн. Згідно довідки "368 від 21.03.2023р. ПП "Автомагістраль" повідомляє, що [PERSON] працює в ПП "Автомагістраль" з 17.12.2021р. На даний момент ( тобто на момент видачі довідки) займає посаду -дорожній робітник 3 розряду. Заробітна плата нараховувалася з січня 2022р. по липень 2022р. Дохід за вирахуванням утримань за період з 01.01.2022р. по 28.02.2023р. становить 105 238.234 грн. Виплачено заробітної плати за період з 01.01.2022р. по 28.02.2023р.- 38867.73 грн. Заборгованість по заробітній платі становить 66370.52 грн. Із досліджених судом довідок-розрахунків заборгованості по заробітній платі, виданих підприємством вбачається, що відповідач надав суду розрахунки з різними розмірами нарахованих щомісячно заробітних плат та різними розмірами отриманих частково позивачем доходів. Однак, розмір заборгованості заробітної плати залишився незмінним та складає 66 370,52грн. Суд , аналізуючи письмові докази, бере до уваги довідку№ 1139 від 27.09.2023р., оскільки вона видана підприємство на виконання ухвали суду, прийнятої протокольно. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»). Заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов`язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється (ч.1 ст.3 ЗУ «Про оплату праці»). Згідно із ч.5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Таким чином затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 24 ч1 таст.115 ч.1 КЗпП України. Статтею 233.КЗпП зазначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст.233 КЗпП передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Із дослджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме: довідки № 368 від 21.03.2023р. та копії отрудової книжки виданої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] працює в ПП "Автомагістраль" з 17.12.2021р. по теперешній час. Відомості представника відповідача , зазначені у відзиву на позовну заяву щодо звільнення [PERSON] з займаної посади в серпні 2022р. є помилковими, так як жодними доказами не підтвердженні. Довідка з повідомленням про розмір заборгованості по заробітній платі видана позивачу 21.03.2023р., а до суду позивач звернувся з позовом 17 травня 2023р., тобто в межах строку визначеному трудовим законодавством. Посилання представника відповідача на існування фінансових труднощів у підприємства в період дії воєнного стану, ведення бойових дій на території розташування головного офісу підприємства у період з 25.02.2022 року по 03.04.2022 року, що мало наслідком знищення майна підприємства, а також інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, внаслідок чого підприємство змушене було припинити виплату заробітної плати працівникам та сплату бюджетних платежів, не спростовують фактів існування заборгованості по заробітній платі та невиплати її працівнику, а відтак, і не звільняють від обов`язку виплати заборгованості заробітної плати. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. Представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати за надання позивачеві правничої допомоги в розмірі 4000 грн., що документально підтверджуються ордером, актом виконаних робіт та квітанціями про оплату від 13.04.2023р. та 20.04.2023р. Беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає доцільним відшкодувати позивачеві за рахунок відповідача, понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 4000 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073.60 грн.

Outcome: approved