Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , (далі - позивачі), звернулися до суду із позовом до Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач, Макарівський ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), в якому просили зняти арешт (архівний запис) реєстраційний № 49482, зареєстровано 02.07.2004 року реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови №4217 від 18.06.2001 року виданої відділом державної виконавчої служби Макарівського РУЮ та накладено на будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі вказали, що вони, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , домоволодіння [ADDRESS] ). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1-1133, [PERSON] успадкувала 1/2 частини спадщини, яка складається з цілого житлового будинку за номером [ADDRESS] Шляхетська (стара назва «Ілліча»). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1-1135, [PERSON] успадкував 1/2 частини спадщини, яка складається з цілого житлового будинку за номером [ADDRESS] Шляхетська (стара назва «Ілліча»). 08.06.2019 року між позивачами було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №1645. Згідно з умовами даного договору сторони зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу: 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якої: 3222755101:01:035:0013; 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1022 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якої: 3222755101:01:035:0014; 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не пізніше 08.05.2022 року. Виконавши умови вказаного попереднього договору позивачі звернулись до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу. Проте, при перевірці об`єктів нерухомого майна, було виявлено обтяження, а саме арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано 02.07.2004 за №49482 реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора, здійснений на підставі постанови 4217 від 18.06.2001 Державної виконавчої служби. В зв`язку з цим, позивач [PERSON] звернулася до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де їй було повідомлено, що: «Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) 28.01.2021 року за заявою [PERSON] встановлено, що на виконанні документів щодо стягнення боргу (штрафу), де боржником значиться [PERSON] не знайдено. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за фізичною особою [PERSON] значиться арешт (архівний запис) реєстраційний номер 49479 зареєстровано 02.07.2004 року реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови №4217 від 18.06.200 року виданої відділом державної виконавчої служби Макарівського РУЮ та накладено на все майно боржника та арешт (архівний запис) №49482 зареєстрований 02.07.2004 року реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови №4217 від 18.06.2001 року виданої відділом державної виконавчої служби Макарівського РУЮ та накладено на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] власником якого значиться [PERSON] . Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) встановлено, що боржником за виконавчим документом де власником вищевказаного майна є [PERSON] проваджень які перебували на виконанні не знайдено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] встановлено, що за фізичною особою інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки та обтяження відсутня». Таким чином, виявлено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою місцезнаходження домоволодіння позивачів, яке вони успадкували після смерті матері, та враховуючи, що даний арешт рахувався за невідомою фізичною особою - [PERSON] , стосовно якої ніяких виконавчих проваджень у АСВП не знайдено, такий арешт може бути знято лише за рішенням суду. Також стосовно матері позивачів [PERSON] , яка нині покійна, ніяких виконавчих проваджень у АСВП не знайдено. Проте арешт накладений на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] власником якого була мати позивачів не скасований, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутись за захистом своїх прав до суду, адже їх право володіння та розпоряджання своїм майном порушене. Ухвалою суду від 07.06.2023 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 07.06.2021 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 13.06.2023 року, що підтверджується відміткою на супровідному листі. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не подав. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. З Витягу з реєстру територіальної громади від 18.11.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.04.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] домоволодіння [ADDRESS] ). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1-1135, [PERSON] успадкував 1/2 частини спадщини, яка складається з цілого житлового будинку за номером [ADDRESS] Шляхетська (стара назва «Ілліча») (а.с. 17). Витяг про державну реєстрацію номер 30789195 дата 29.07.2011 підтверджує реєстрацію права власності на вказане майно за позивачем (а.с. 17 зворот). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 236502289 від 11.12.2020 року) встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/2 (а.с. 18). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1-1133, [PERSON] успадкувала 1/2 частини спадщини, яка складається з цілого житлового будинку за номером [ADDRESS] Шляхетська (стара назва «Ілліча») (а.с. 19). Витяг про державну реєстрацію номер 30789282 дата 29.07.2011 підтверджує реєстрацію права власності на вказане майно за позивачкою (а.с. 19 зворот). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 236502514 від 11.12.2020 року) встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/2 (а.с. 20). 08.06.2019 року між позивачами було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №1645. Згідно з умовами даного договору сторони зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу: 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якої: 3222755101:01:035:0013; 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1022 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якої: 3222755101:01:035:0014; 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не пізніше 08.05.2022 року (а.с. 21). Виконавши умови вказаного попереднього договору позивачі звернулись до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу. Проте, при перевірці об`єктів нерухомого майна, було виявлено обтяження, а саме арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано 02.07.2004 за №49482 реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова 4217 від 18.06.2001, Державна виконавча служба, Відділ Макарів. РУЮ (а.с. 22-24). В зв`язку з цим, позивач [PERSON] звернулася до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де їй було повідомлено, що: «Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) 28.01.2021 року за заявою [PERSON] встановлено, що на виконанні документів щодо стягнення боргу (штрафу), де боржником значиться [PERSON] не знайдено. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за фізичною особою [PERSON] значиться арешт (архівний запис) реєстраційний номер 49479 зареєстровано 02.07.2004 року реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови №4217 від 18.06.200 року виданої відділом державної виконавчої служби Макарівського РУЮ та накладено на все майно боржника та арешт (архівний запис) №49482 зареєстрований 02.07.2004 року реєстратором: Макарівська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови №4217 від 18.06.2001 року виданої відділом державної виконавчої служби Макарівського РУЮ та накладено на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] власником якого значиться [PERSON] . Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецпідрозділ) встановлено, що боржником за виконавчим документом де власником вищевказаного майна є [PERSON] проваджень які перебували на виконанні не знайдено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] встановлено, що за фізичною особою інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки та обтяження відсутня» (а.с. 25). Як вказали позивачі та що не заперечив відповідач, було виявлено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою місцезнаходження домоволодіння позивачів, яке вони успадкували після смерті матері, та враховуючи, що даний арешт рахувався за невідомою фізичною особою - [PERSON] , стосовно якої ніяких виконавчих проваджень у АСВП не знайдено, такий арешт може бути знято лише за рішенням суду. Також стосовно матері позивачів [PERSON] , яка нині покійна, ніяких виконавчих проваджень у АСВП не знайдено. Проте арешт накладений на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] власником якого була мати позивачів не скасований, що порушує їх право володіння та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України 1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві. Згідно із частинами третьою п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Арешт майна, а саме: домоволодіння в [ADDRESS] , за наведених вище обставин та вимог Закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи зібрані по справі докази, а також наведені вище правові норми, беручи до уваги те, що на даний час на виконанні в Макарівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває жодного виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] та [PERSON] , а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачам реалізувати право на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а саме заключити договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тож, оцінюючи надані позивачами докази, як кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачі обмежені у здійсненні права власності на належне їм нерухоме майно, а саме заключити договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, через наявність згаданої вище заборони, а відповідач не має можливості та підстав для зняття арешту нерухомого майна у даному випадку у відповідності із положеннями\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», та за встановлених обставин такий арешт може бути знятий виключно на підставі рішення суду. Згідно ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved