Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким розірвати між нею та відповідачем шлюб, який зареєстрований 18.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2154; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей, у розмірі по 1/4 частині усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позов обгрунтовує тим, що тривалий час шлюб між сторонами є формальними, протягом тривалого часу шлюбне життя з відповідачем погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також, позивач зазначила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох малолітніх дітей, народжених в спільному шлюбі, оскільки добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.08.2023 року визначено головуючого суддю Скрипник О.Г.. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 15.09.2023 з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивачки, позов задовольнити в повному обсязі. На позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечив, в частині стягнення аліментів підтримав позов, просив ухвалити відповідне рішення. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2154, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, що знаходиться в матеріалах справи. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які постійно мешкають та перебувають на утриманні позивачки. Відповідно до ч.3ст.105Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного КодексуУкраїни - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.180СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вік дітей, визначений законом прожитковий мінімум, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття, що буде достатнім для їх матеріального забезпечення. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial