Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] , який діє\~ в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2910, вчинений 15.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 15 822 грн, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що позивачу стало відомо про відкриття державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) виконавчого провадження № 68537937 за виконавчим написом № 2910\~ від 15.12.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 15 822 грн. Позивач зазначає, що жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вона не укладала та їй не було відомо про наявність заборгованості перед відповідачем, що виключає утворення будь-якої заборгованості та, відповідно, безспірності боргу. На думку позивача, виконавчий напис вчинений\~ з грубим порушенням порядку\~ вчинення виконавчих написів нотаріусами, тому як наслідок неправомірно відкрито виконавче провадження. Крім того, на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, а передує цьому повідомлення не менш ніж за 30 днів боржника про порушення ним кредитних зобов`язань. Отже, якщо одна з цих дій не виконана, заборгованість не може вважатися безспірною. Представник позивача в судове засідання не з`явився,\~ подав заяву про розгляд справи за його\~ відсутності. 08.06.2023 представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до\~ суду подано заяву про визнання позовних вимог у порядку статті 206 ЦПК України. У заяві представник відповідача зазначив, що визнає позов в частині визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а щодо судових витрат, посилаючись на положення частини першої статті 142 ЦПК України, просить стягнути з відповідача 50 відсотків від суми сплаченого судового збору. Треті особи до судового засідання не з`явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Під час судового розгляду судом встановлено наступне.\~ Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинений виконавчий напис № 2910 від 15.12.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором № 1151263 від 26.04.2021 за період з 25.10.2021 по 15.12.2021 в розмірі: 5000 грн заборгованість за тілом кредит;\~ 10 772, 00 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50 грн плата за вчинення виконавчого напису, а всього 15 822, 00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем\~ Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові\~ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сулеймановою\~ Д.Д. 11.02.2022 відкрито виконавче провадження № 68537937 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми. Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові\~ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сулеймановою\~ Д.Д. 11.02.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року за № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. \~ Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до положень статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України "Про нотаріат" розкриває зміст умов вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до положень п.п. 1, 3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючи викладене вище, а також те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, зважаючи на позицію відповідача про визнання позову, суд доходить висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить із наступного. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином\~ з відповідача\~ на користь позивача слід стягнути 50 % судового збору а саме, 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп, інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. Разом з тим, суд бере до уваги, що\~ положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України\~ стосуються повернення судового збору сплаченого при поданні позову, а не загальної суми судового збору, сплаченого позивачем, а тому судовий збір, сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved