Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

адвокат Пащук А.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрованим у реєстрі за №5162 від 16 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. А також, просить стягнути з відповідача судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу). Позов мотивує\~тим,\~що позивач дізналась про наявність даного виконавчого напису із додатку «Дія», а також із вказаного додатку дізналась про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису. В подальшому приватним виконавцем було арештовано її рахунки. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства. Представником позивача на адвокатський запит адресованого до Сихівського ВДВС із проханням надати копію виконавчого провадження та копію кредитного договору, отримано відповідь із якої вбачається, що виконавчий напис вчинено на підставі виписки по рахунку без кредитного договору. Умовою вчинення виконавчого напису є наявність засвідченої копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання стягувача з відміткою про непогашення заборгованості, надіслана боржнику, проте позивач не отримувала жодних документів. Також зазначає, що при зверненні стягувача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість. Таким чином, приватним нотаріусом не перевірена безспірність стягнення грошових коштів, не отримавши від сторін первинних документів щодо видачі кредиту. Враховуючи викладені обставини, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача подав подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, подав заяву про визнання позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 07 вересня 2023 року ухвалою Сихівського районного суду м.Львова дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 28 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року розгляд справи відкладено до 12 жовтня 2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонць Т.М., вчинено виконавчий напис,\~який зареєстрований у реєстрі за №5162, яким запропоновано стягнути з\~\~ [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» якому ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на підставі договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №1658945 від 24 березня 2021 року, укладеного між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», стягнути з [PERSON] за період з 25 жовтня 2021 року по 16 гррудня 2021 року включно, суму у розмірі: 1120- заборгованість за тілом кредиту, 2674 грн. 56 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50 грн.- плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 3844 грн. 56 коп. Постаново головного державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. від 19 січня 2022 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого напису. З постанови головного державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. від 29 червня 2022 року вбачається, що з метою примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, накладено арешт на рахунки, які належать позивачу. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5\~визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким, зокрема, передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, зокрема: нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Відтак, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ від 29 червня 1999 року за №1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису №4375 від 22 травня 2021 року підстава для його вчинення, а саме п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не була чинною, а відтак, зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису є незаконною. З огляду на зазначені обставини, заважаючи на наявність даних про спірність суми заборгованості позивача перед відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а відтак такий не підлягає виконанню. Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137та частина восьма статті141 ЦПК України). Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20). Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved