Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. 22 серпня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності. Позов обґрунтовано тим, що з відповідачем [PERSON] вони проживали разом і вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. 09.06.2012 року вони офіційно зареєстрували шлюб у Славутському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 91. Рішенням Славутського міськрайонного суду ухваленим 04.11.2014 року на утримання сина [PERSON] з відповідача були стягнуті аліменти, а рішенням Славутського міськрайонного суду від 12.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано, син [PERSON] залишився проживати разом з позивачкою. Оскільки родина відповідача чинила їй та їх малолітньому сину перешкоди в користуванні квартирою, в якій вони із сином були зареєстровані та набули право користування, а відповідач чинив перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , право власності на яку вони набули під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу, тому вона вимушена була звернутися до суду. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.06.2018 року у справі № 682/2493/16-ц, заявлений нею позов задоволено. Встановлено факт проживання із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнано квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності, визначено за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру позивачки та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на цю обставину, вона не змогла реалізувати своє право власності на 1/2 частку квартири, в тому числі і право користувананя квартирою [ADDRESS] , оскільки постановою Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2018 року ухвалене рішення було скасоване, а їй відмовлено в позові. Вона була позбавлена можливості тривалий час реалізувати своє право власності на 1/2 частину квартири, в тому числі і користуватися даною квартирою і після того як Постановою Верховного Суду від 05.08.2020 року Постанова Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2018 року була скасована, а рішення Славутського міськрайонного суду від 20.06.2018 року набрало законної сили, квартира [ADDRESS] в період розгляду поданої касаційної скарги була двічі подарована. З цього приводу вона змушена була звертатися до суду з позовом про визнання укладених договорів дарування недійсними. Після вступу рішення Славутського міськрайонного суду від 30.12.2020 року в законну силу, 25.05.2021 року змогла зареєструвати своє право власності на 1/2 частку в квартирі , однак доступу до квартири не отримала. В той час відповідач з 2016 року безперервно, користується даною квартирою разом із другою дружиною. За час, що пройшов з моменту реєстрації, відповідач жодного разу не запропонував їй надати ключ від квартири для вселення в квартиру, не повідомив її про звільнення, на її вибір, однієї з кімнат в квартирі, для подальшого використання її позивачкою та її сином [PERSON] , не запропонував їй визначити порядок користування квартирою, навпаки протягом 6 місяців неодноразово заявляв, що має намір купити в неї належну частку квартири та оплатити всі платежі при оформленні договору купівлі-продажу нотаріусом. Враховуючи неможливість користування квартирою, вона вирішила погодитися на пропозицію відповідача про продаж йому 1/2 частки належної їй квартири, але відповідач не дотримався обіцянки та відмовився нести витрати по оформленню договору -купівлі продажу квартири, а вона не має коштів через мізерну заробітну плату. Відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує, вона змушена звернутися до суду з позовом про припинення її права власності на 1/2 частку в спірній квартирі із стягненням з відповідача на її користь вартості 1/2 частини квартири в сумі 550 000 грн., виходячи з вартості квартири - 1 100 000 грн., яку вони визначили під час перемовин з відповідачем про купівлю-продаж вказаної квартири. Через відсутню домовленість між ними щодо спільного користування квартирою, перешкод зі сторони відповідача, неможливість розподілу квартири в натурі на дві ізольовані квартири, неможливість визначити порядок користування спірною квартирою, з урахуванням належних їм ідеальних часток, без порушення права іншого співвласника, бо квартира має дві жилі кімнати площею 13,6 кв.м та 25,7 кв.м., обраний нею спосіб захисту у виді припинення права спільної часткової власності на квартиру та стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частки в праві власності, є найбільш ефективним та відновить її порушене право. Просила суд ухвалити рішення, яким припинити її [PERSON] право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 550 000 грн., вартість 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження в справі, призначено підготовче засідання на 25 вересня 2023 року. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, просили розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини позову, просила позов задовольнити та стягнути судові витрати : судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 4 250 грн., а також судовий збір в сумі 536,80 грн., сплачений за подану заяву про забезпечення позову. Позиція сторони відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення права спільної часткової власності, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року у справі № 682/2493/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток в цій квартирі, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2012 року до 09.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] . Визнано квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Усунуто перешкоди [PERSON] та малолітньому сину [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом примусового вселення. Постановою Верховного Суду від 05.08.2020 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2018 року скасовано, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.06.2018 року залишене без змін. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.12.2020 року, позов [PERSON] задоволено, визнано недійсними договори дарування квартири [ADDRESS] , укладені між [PERSON] та [PERSON] 26.03.2019 року та між [PERSON] та [PERSON] 09.05.2019 року, посвідчені приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., [PERSON] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2021 року, слідує, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 72435002 від 07.08.2023 року, відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 682/2493/16-ц, виданого 02.08.2023 року щодо усунення перешкод [PERSON] та малолітньому сину [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] . На теперішній час рішення суду не виконане. З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] слідує, що вказана квартира має дві житлові кімнати, площею 13,6 кв.м. та 25,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м. Норми права, які застосував суд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст.358 ЦПК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження №61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника,та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оцінка суду Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. У справі, що розглядається, відповідач позов визнав, погодився із вартістю квартири та вартістю 1/2 частки, належної позивачці в сумі 550 000 грн., тому суд при вирішенні справи виходить із узгодженої сторонами вартості нерухомого майна. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки.» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22). Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка складається з 2 житлових кімнат площею 13,6 кв.м. та 25,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м., квартира знаходиться на 3 поверсі трьохповерхового будинку, тому позивачці неможливо виділити ізольовану однокімнатну квартиру згідно з вимогами ДБН. Отже виділ позивачці її частини в квартирі [ADDRESS] , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири, та яке за розміром відповідало б частці співвласника у праві спільної часткової власності на вказане майно, є технічно неможливим. За змістом з ст.365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини 1 ст.365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідач не заперечував проти розміру вартості 1/2 частки позивачки в спірній квартирі у розмірі 550 000 гривень, своєї оцінки вартості квартири суду не надав, не заявляв клопотання про призначення експертизи, натомість подав заяву про визнання позову. Враховуючи, що позивачці належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , відповідач постійно створює перешкоди позивачці та їх спільній дитині в користуванні квартирою, не дозволяє вселитися в спірну квартиру, рішення суду в цій частині не виконує, внаслідок чого спільне проживання та користування квартирою сторонами виключається, припинення права власності на 1/2 частку квартири, належну позивачці не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона в такий спосіб зможе реалізувати своє право власності на належну їй частку в праві спільної часткової власності, розпорядившись нею в такий спосіб, відповідач визнав позов, погодився на стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації за її частку у праві спільної власності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 5 500 грн., сплачені нею під час подачі позову, а також витрати на правничу допомогу в сумі 4 250 грн., відповідно до наданих представником позивача доказів : квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 4 250 грн., акт виконаних робіт з детальним описом виконаних робіт, що підтвержує виконання робіт з надання правничої допомоги адвокатом Романовою Н.І. Щодо судового збору в сумі 536,80 грн., сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для стягнення вказаної суми судового збору з відповідача, оскільки ухвалою суду від 16.10.2023 року, ваказана заява повернута [PERSON] на підставі ст. 151 ЦПК України.

Outcome: approved