Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В позовній заяві позивач зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19.03.2010 року. Підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. У зв`язку із чим [PERSON] було надано у користування кредитну картку та встановлено кредитний ліміт. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адресою реєстрації є [ADDRESS] . Представник АТ КБ «Приватбанк» вказує, що 21 липня 2022 року була направлена претензія кредитора до Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, на яку 10.08.2022 року отримано відповідь, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензій АТ КБ «Приватбанк». Позивач зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину, у зв`язку із чим 31 серпня 2022 року спадкоємцям позичальника було направлено лист-претензію, який не було виконано. Станом на дату смерті загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 19 384,23 грн. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 19 384,23 грн за кредитним договором №б/н від 19 березня 2010 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме сплаченого судового збору у сумі 2684 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 року справу №466/1233/23 передано для розгляду судді Донченко Ю.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з участю сторін. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки у встановлений законом порядок і строк майно спадкодавиці не успадкував, в підтвердження чого надав суду відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, та разом із нею фактично не проживав. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19 березня 2010 року. В заяві вона вказала, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, розмір якого в подальшому був збільшений до 19 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Таким чином, між позивачем та [PERSON] склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В процесі користування кредитним рахунком позичальник [PERSON] не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також у виписці по рахунку. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 червня 2021 року. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 19 березня 2010 року становить 19 384,23 грн., яка складається з: 18 827,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, 557,22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 21 липня 2022 року позивачем була направлена претензія кредитора до Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, на яку 10.08.2022 року отримано відповідь від 28 липня 2022 року за вих.№2366/02-14, згідно з якою спадкова справа після смерті [PERSON] станом на 25 липня 2022 року не зареєстрована, спадкоємці до майна померлої у Третю Львівську державну нотаріальну контору Львівської області не звертались, спадкова справа №434/2022 заведена на підставі претензій АТ КБ «ПриватБанк». 31 серпня 2022 року позивачем було направлено лист-претензію відповідачу, який не було виконано. В силу ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника, за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Зокрема, в силу положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до наведених положень закону, належним відповідачем у справі за позовом кредитора спадкодавця про стягнення заборгованості за кредитним договором є спадкоємець, який прийняв спадщину. Обов`язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця обмежений вартістю майна, одержаного у спадщину, і залежить від розміру його частки у спадщині. Водночас, відповідно до наданої відповідачем інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, майно [PERSON] не було ним успадковане. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, на яку вказує позивач як на підставу своїх вимог саме до [PERSON] , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Поряд з тим, згідно зі сформованим висновком Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 18 жовтня 2021 року у справі №148/1036/19, від 01 березня 2023 року у справі №185/5690/20-ц, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] квартира за адресою: [ADDRESS] , не була постійним місцем проживання [PERSON] , хоча він був зареєстрований у цій квартирі і право його проживання у ній не обмежувалось. У визначений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , сама по собі не є беззаперечним доказом його фактичного постійного проживання на момент смерті [PERSON] за цією адресою реєстрації. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не одержав у спадщину будь-яке майно боржниці [PERSON] , під час судового розгляду не встановлено обставин, які б підтверджували факт їх спільного проживання, відтак на нього не може бути покладений обов`язок по задоволенню вимог кредитора спадкодавця, а тому позов задоволенню не підлягає. Ураховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, судові витрати в силу ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed