Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позову позивач вказує, [INFO] помер брат позивача [PERSON] . Після смерті брата відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] та на частки земельної ділянки, 6,80 гектарів, яка знаходиться на території Любопільської сільської ради Комінтернівського районну, Одеської області. Позивач зазначає, що спадкоємцем першої черги є дружина померлого [PERSON] . Позивач вказує, що звернувся до Приватного нотаріусу та просив надати позивачу свідоцтво про право на спадщину до майна померлого [PERSON] . Також позивач просив нотаріуса не видавати свідоцтво про спадщину відповідачці, адже він має намір звернутися до суду з питанням про позбавлення спадщини на будь-яке майно [PERSON] . Зазначене вище обґрунтовано позивачем тим, що [PERSON] на момент смерті не проживала з померлим [PERSON] , не додивлялась за ним та не хоронила його. В свою чергу позивач доглядав за своїм братом, який був хворим, що підтверджується відповідними доказами. Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що [PERSON] не має права на спадщину на квартиру та земельної ділянки, так як не проживала з померлим з 2016 року, а тому просить суд\~встановити факт того, що [PERSON] ( [INFO] ) не прийняла спадщину у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки, яка в цілому має площу 6,80 га та знаходиться на території Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області і в цілому складається з сільськогосподарських угідь 6,80 га, з них ріллі 6,80 га. Кадастровий номер земельної ділянки 5122783800:01:001:0018; на 1/2 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 57,92 кв.м., житловою площею 41,83 кв.м., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Андронакі Н.Г. видавати свідоцтво про право на спадщину до майна [PERSON] , який помер [INFO] спадкоємиці [PERSON] та накладення арешту на все майно [PERSON] ( [INFO] , місце народження: Україна, Одеська область, Лиманський район, с. Ранжеве, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] ). Заяву обґрунтовано тим, що на думку заявника, [PERSON] не має право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, тому, на його думку, право на спадкування має саме він, а не відповідач. Ухвалою суду від 26.10.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та належать на праві приватної власності [PERSON] . В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено. Разом із позовною заявою позивачем надано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом їх витребування та допиту свідків. Заяву обґрунтовано тим, що 22.09.2021 представником позивача було здійснено адвокатські запити до Медико-соціального реабілітаційного центру «Дорога життя» та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з метою отримання інформації, яка послугує доказами на підтвердження його позовних вимог. Однак, станом на дату звернення до суду відповіді не надійшли, окрім як з Медико- соціального реабілітаційного центру «Дорога життя», у зв`язку з чим є необхідність у забезпечені доказів шляхом їх витребування у зазначених вище установах, а також у виклику та допиту свідків. Ухвалою суду від 29.10.2021 у задоволені заяви [PERSON] про забезпечення доказів шляхом їх витребування відмовлено. 07.02.2022 від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій він просить суд встановити факт того, що [PERSON] не прийняла спадщину у вигляді квартири та частки земельної ділянки, усунути від права на спадкування [PERSON] на квартиру та частину земельної ділянки. Ухвалою суду від 10.02.2022 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 26.05.2022 від позивача до справи надійшла заява про виклик свідків. Ухвалою суду від 28.06.2022 заяву представника позивача адвоката Салманової Ф.А. про виклик свідків задоволено, вирішено викликати та допитати у якості свідків: 1) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 2) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 3) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 4) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 5) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 6) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 7) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ). 11.07.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує, що від`їзд [PERSON] до м. Ужгород пов`язаний з тяжкою хворобою її матері, котрій було необхідно надавати постійний догляд та лікувати. В той же час померлий [PERSON] не потребував сторонньої допомоги, самостійно міг про себе подбати. Відповідач вказує, що вони з померлим періодично бачились та навідувались один до одного, мали добрі стосунки. Питання про розірвання шлюбу чи поділ майна подружжя між ними ніколи не піднімалось, ніким не було ініційоване. Стосовно поховання [PERSON] відповідач зазначає, що саме вона займалась похованням померлого чоловіка, в той же час позивач в день смерті перебував за кордоном, на похоронах його не було та ніякої допомоги, в тому числі матеріальної він не приймав. У задоволенні позову просить відмовити. 22.07.2022 від відповідача до суду надійшла заява про виклик свідків. Ухвалою суду від 02.08.2022 заяву представника відповідача адвоката Левіна В.В. про виклик свідків задоволено, вирішено викликати та допитати у якості свідків: 1) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 2) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 3) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 4) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 5) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ); 6) [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ). 20.10.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 11.04.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час судового засідання призначеного на 20.09.2023 було допитано наступних свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час судового засідання [PERSON] (товариш, колишній колега) зазначив, що квартиру померлий отримав службову та приватизував її ще до укладення шлюбу з відповідачкою. Під час смерті відповідачки не було поряд з [PERSON] , з 2016 року вони не проживали разом. Свідок [PERSON] (товариш, колишній колега) зазначив, що подружжя померлого та відповідачки проживало дуже добре, а відповідачка поїхала доглядати батьків. Вказав, що брат померлого був з ним у поганих відносинах. Відповідачка декілька разів на рік приїздила до померлого. Свідок [PERSON] зазначив, що подружжя [PERSON] жило добре. Зазначила, що відповідачка поїхала доглядати своїх батьків. Свідок [PERSON] (товариш, колишній колега) зазначив, що подружжя [PERSON] жило добре. Після того як відповідачка поїхала в м. Ужгород доглядати своїх батьків, і чоловік і дружина їздили один до одного по декілька разів на рік. Свідок [PERSON] (знайомий, товариш, ставили машину на одній стоянці) підтвердив, що померлого та відповідачку знав з 2006 року, ніколи не чув щоб вони сварились. Вона приїздила в м. Одесу, а [PERSON] в м. Ужгород. Під час судового засідання 11.10.2023 свідок [PERSON] (двоюрідна сестра [PERSON] ) вказала, що подружжя було у гарних стосунках, часто дзвонили один одному та піклувались один про одного. Інших свідків представники обох сторін просили суд не допитувати, оскільки з огляду на військовий стан вони не можуть з`явитися у судове засідання. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 64 роки помер [PERSON] , про що 10.11.2020 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 13.11.2020 приватним нотаріусом Андронакі Н.Г. була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. За\~статтею 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до частин третьої та п`ятої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як вказує КЦС ВС у постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину. Позивачем на підтвердження безпорадного стану [PERSON] було надано відповідь з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» з якої вбачається, що [PERSON] знаходився в терапевтичному відділені з 19.10.2015 по 02.11.2015 з діагнозом ІХС, Атеросклеротичний кардіосклероз з постійною формую фіблиряції передсердь, перикардит, незначного ступеня вираженості перикардіального випоту. Суд критично відноситься до вказаного доказу, адже він не підтверджує безпорадний стан [PERSON] , крім того, вказаний документ підтверджує перебування в терапевтичному відділенні лише з 19.10.2015 по 02.11.2015. На думку суду, перебування в терапевтичному відділенні протягом 14 днів за 5 років до дня смерті, не може бути належним доказом того, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані. Натомість, допитані судом свідки зазначили, що [PERSON] був здоровою людиною та сторонньої допомоги за станом здоров`я не потребував. Таким чином, суд приходить до висновку, що за відсутності будь-яких медичних документів які б свідчили про безпорадний стан [PERSON] , будь-які показання свідків самі по собі не можуть бути достатнім доказом вказаного факту. Щодо встановлення факту ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцеві, суд зазначає наступне. Допитані під час судового засідання свідки надали суду пояснення з яких слідує, що померлий [PERSON] та його дружина [PERSON] не припинили сімейні стосунки після її вимушеного від`їзду до м. Ужгород для догляду за своїми хворими батьками. Подружжя їздило один до одного та підтримували зв`язок по телефону. Друзі померлого стверджували, що [PERSON] ніколи їм не говорив про те, що їх стосунки із дружиною зіпсувалися. Водночас позивачем не надано належних доказів як того, що [PERSON] потребував будь-якої сторонньої допомоги, так і того, що відповідачка ухилялась від надання такої допомоги спадкодавцеві. Посилання позивача на те, що ним особисто та іншими особами за його проханням надавалась постійна допомога померлому [PERSON] жодними доказами підтверджено не було та спростовується показами свідків, наданими у судових засіданнях. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Outcome: dismissed