Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.08.2023 звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 2010 року, з дозволу голови Орданівської сільської ради Диканського району Полтавської області, він почав проживати разом зі своєю сім`єю в житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] . В даному житловому будинку на момент його вселення ніхто не проживав. В той же час, він проживаючи у цьому будинку, є споживачем природного газу, електроенергії, за які сплачує кошти. Позивач [PERSON] вказує, що він вважає себе добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, оскільки вселився у нього з відповідного дозволу, на момент вселення такого у даному будинку ніхто не проживав, йому невідомо і не могло бути відомо на момент заселення, хто був власником такого. Крім того, право власності на дане нерухоме майно в органах БТІ не зареєстровано. За весь час проживання у ньому до нього ніхто не звертався в якості претендента на це будинковолодіння та будь-яких претензій ніхто не висловлював. Вказані обставини і слугували підставою для звернення з відповідним позовом до суду з метою захисту своїх прав. 29.08.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження. 02.10.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 26.09.2023 представником відповідача Диканською селищною радою Полтавського району Полтавської області подано до суду відзив, в якому просить позов задовольнити та проводити розгляд справи у відсутність представника, тобто позов фактично визнав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно технічного паспорта, виданого 06.02.2023 приватним підприємством Полтавське Бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, літньої кухні літ.Б, гаражу літ. В, сараю Г, колодязя №1, огорожі №2 (а.с.7-9). Реєстрація права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не проводилась (а.с.10). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 22.08.2023 вбачається, що у вказаних реєстрах відсутні відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з довідки, наданої 25.07.2023 Центром надання адміністративних послуг Диканської селищної ради, [PERSON] позивач по справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає з 2011 року по [ADDRESS] (а.с.12). Земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, а користувачем такої являється позивач у справі, яким сплачується відповідний земельний податок (а.с.16, 30). При цьому, між позивачем [PERSON] АТ "Полтаваобленерго" укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з 11.10.2010 з адресою [ADDRESS] та присвоєно особовий рахунок (а.с.13). На підтвердження доборосовісного володіння та користування житловим будинком позивачем також подано Акт перевірки і прочистки димових та вентиляційних каналів по [ADDRESS] (а.с.14). Також, 28.11.2022 [PERSON] . Диканським УЕГС видано будівельний паспорт підземного (надземного) газопроводу на домогосподарство розташоване по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно ч. 1 ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 465/6560/15-ц. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку,\~якщо у момент набуття володіння її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18). Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Судом встановлено, що позивач [PERSON] достеменно не знав хто був власником житлового будинку у якому він проживає, тобто те, що він володіє чужим майном, не являється титульним власником такого, відсутня реєстрація права власності на цей житловий будинок за будь якою фізичною або ж юридичною особою, а отже власник відсутній. Вказаним майном останній користується без укладення будь якого договору про таке користування та проживання у будинку. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивач добросовісно заволодів вищевказаним житловим будинком та більше десяти років відкрито користується ним, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved