Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, збільшивши позовні вимоги просить провести поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] 2/3 ідеальної частки земельної ділянки та 2/3 ідеальної частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] 1/3 ідеальної частки земельної ділянки та 2/3 ідеальної частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2001 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №10. У шлюбі народилося 2 дітей, а саме: [PERSON] , народилася [INFO] та [PERSON] , народилася [INFO] . 20 грудня 2013 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами був розірваний, після чого діти залишились проживати з батьком позивачем у справі [PERSON] . За час перебування у шлюбі 23.12.2003 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 0,06 га, на підставі якого відповідачу у справі [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №567030 від 24.06.2009. У 2009 році на зазначеній земельній ділянці сторони розпочали будівництво індивідуального житлового будинку, яке було завершено в 2011 році. Як відомо позивачу, 29.11.2013 ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на вказаний житловий будинок було видано технічний паспорт. Загальна площа житлового будинку становить 186,0 кв.м, дійсна вартість становить 624 118 гривень. З урахуванням наведеного, оскільки майно, набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, просить провести поділ такого майна між сторонами порівну. Збільшивши позовні вимоги позивач обґрунтовує підстави для відступу від засад рівності часток подружжя тим, що [PERSON] визнала позов про розірвання шлюбу, який був мотивований тим, що упродовж трьох років між сторонами сімейні відносини не складаються, [PERSON] має взаємовідносини з іншим чоловіком, увесь час проводить в мережі Інтернет, в соціальних мережах, що негативно впливає на виховання дітей та провокує постійні сварки, діти проживають з [PERSON] , а сама [PERSON] турботу про дітей не проявляє, їх вихованням не займається, жодного матеріального забезпечення на утримання дітей не надає. Єдине, що [PERSON] заперечила, так це факт взаємовідносин з іншим чоловіком, тобто заперечила лише факт зради, а з іншими обставинами - погодилась повністю. Розпорядженням голови Пустомитівської РДА №6210 від 27.04.2015 визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] 2001 р.н. та [PERSON] 2009 р.н. з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Постановою ВС КЦС від 28.11.2018 року у справі №450/457/16-ц визнано, що місце проживання визначено вірно, поведінка батька [PERSON] є належною, а діти отримують належний догляд та виховання. Таким чином, вже упродовж більше 10-и років, в тому числі і в період перебування у шлюбі, [PERSON] не проявляє турботу про дітей, не займається їх розвитком та вихованням, жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. [PERSON] особистою працею та коштами приймав активну участь у створенні хороших житлових умов для своєї тодішньої сім?ї зведення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, частина коштів для цього були отримані в результаті реалізації майна, отриманого [PERSON] у спадок. Факт наявності такого майна підтверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №2-743/08 від 10.04.2008, згідно з яким за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом нa будинковолодіння [ADDRESS] . В подальшому, таке домоволодіння було продане [PERSON] , який частину суми коштів передав готівкою, а решту суми включив до вартості ремонтно-будівельних робіт по будинку за адресою за адресою: [ADDRESS] , що частково зафіксовано і договором підряду від 25.05.2009. [PERSON] увесь час з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . За час проживання у ньому, [PERSON] не забезпечено і належного догляду зa будинком та прибудинковою територією, ремонтно-будівельні роботи не завершено та знаходяться на стадії, на якій вони робились та супроводжувались ще [PERSON] . Відтак, у зв?язку із відсутнім у [PERSON] доступом до спільного майна, а відтак і неможливістю догляду за ним, слід прийти до висновку, що [PERSON] тривалий час наноситься шкода спільному майну і таке використовується всупереч і на шкоду інтересам [PERSON] та їх спільних дітей. При вирішенні спору про поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. З урахуванням наведеного, просить суд поділити спільне майно подружжя, відступивши від засади рівності часток. Відповідач в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначає, що з 09.11.2006 вона працює, що підтверджується копією трудової книжки, в той час як позивач за час перебування у шлюбі не мав роботи, сім?ю не утримував, а тому родина утримувалась виключно за кошти зароблені відповідачем та надіслані їй її матір?ю. Земельна ділянка на котрій було збудовано житловий будинок була придбана за виключно її кошти згідно з договором купівлі-продажу серія ВВА №486996 від 23.12.2003 Акт про право власності на земельну ділянку Серія ЯА №567030. На час купівлі земельної ділянки ніхто зі сторін не працював, а кошти, витрачені на купівлю земельної ділянки було надано відповідачу [PERSON] , що підтверджується Розпискою від 22.11.2003. У 2009 році розпочалось будівництво будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та уже з листопада 2010 року сторони там проживали. Позивач у проведенні будівництва ні матеріально, ні фізично не допомагав. Кошти витрачені на будівництво будинку були надані відповідачу її матір?ю [PERSON] , котра з 1998 р. працює за кордоном України в Італії, та рідною сестрою [PERSON] . Факт отримання коштів від матері для будівництва будинку підтверджується розписками про отримання коштів від 03.12.2009 та 09.03.2010, а отримані кошти від сестри [PERSON] підтверджуються розпискою про отримання коштів від 24.03.2009 та випискою по угоді 2630/01/3288101 від 22.12.2008, згідно з якою сестра зняла кошти з банку 23.03.2009 та вже 24.03.2009 передала їх відповідачу. Кошти отримані 24.03.2009 були витрачені на заливання фундаменту будинку, зведення стін, перекриття й інші капітальні роботи, а вже з коштів отриманих у грудні 2009 року та весною 09 березня 2010 року було виконано облаштування внутрішніх стін, вставлення вікон та дверей, декоративно-оздоблювальні роботи, купівля побутової техніки, сантехніки та аксесуарів, меблів, кухонного приладдя, облаштування опалення та водопостачання із водовідведенням, інструменту в гараж будинку та інших необхідних робіт для проживання у будинку. У квітні 2015 року позивач забрав з будинку та гаражу всі інструменти, верстати, циркулярні пили, електролобзики, точильні верстати, електро- та бензокоси, мінімийку, насос водний глибинний та інші речі. За вказаних обставин вважає, що позивач не може претендувати на вищезгадане майно, оскільки таке було придбано за зароблені саме відповідачем кошти та кошти надані її матір?ю та сестрою, а тому вважає, що такі є особистою власністю відповідача і розподілу не підлягають. Також звертає увагу, що Свідоцтво про право власності на житловий будинок було отримано відповідачем лише 12.05.2015, а розлучення відбулось 20.12.2013. Тобто відповідачем було ще оплачено витрати на технічну документацію будинку та його державну реєстрацію вже після розлучення. З урахуванням наведеного, а також висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2641цс15, вважає, що сам по собі факт придбання, набуття спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об?єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вищевказаної справи передані на розгляд судді Головатому Р.Я. Ухвалою від 18.02.2021 постановлено прийняти до свого провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання з повідомленням учасників справи 16.03.2021, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 12.12.2022. В підготовчому засіданні 03.11.2022 прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог, у якій [PERSON] просить провести поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] 2/3 ідеальної частки земельної ділянки та 2/3 ідеальної частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] 1/3 ідеальної частки земельної ділянки та 2/3 ідеальної частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою підготовчого засідання від 12.12.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.01.2023, яке неодноразово відкладалося з метою мирного врегулювання спору, востаннє на 25.10.2023. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та її представник на розгляд справи повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.2 ст.210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. З урахуванням наведеного, оскільки неявка відповідача та її представника в судові засідання є не першою, відкладення розгляду справи виходить за межі строку, встановленого ЦПК України, тому беручи до уваги також те, що останніми надано свої пояснення у судовому засіданні 04.07.2023, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, а також матеріали інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] , з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2013 у справі №2/463/1957/13, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.05.2001 Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району. На підставі договору купівлі-продажу земельною ділянки серії ВВА №486996 від 23.12.2023 [PERSON] 24.06.2009 видано державний акт серії ЯА №567030 на право власності на земельну ділянку площею 0,600 га, що розташована [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку (т.1 а.с.65). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 12.05.2015 за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 186 кв.м, житлово площею 164,9 кв.м. (т.1 а.с.71). Сторонами визнано, що будівництво вказаного будинку розпочато у 2009 році та уже в листопаді 2010 року сторони у ньому проживали. Таким чином, судом встановлено, що земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , набуті у власність [PERSON] за час перебування останньої у шлюбі з [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] 11.06.2016 зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] (т.1 а.с.209). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , набуті відповідачем за час шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку, що такі є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між сторонами. При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що земельна ділянка на котрій збудовано житловий будинок була придбана, а будівництво будинку здійснено за особисті кошти відповідача, зароблені нею на роботі за трудовим договором, а також за кошти надані її матір?ю та сестрою, що підтверджується відповідними розписками останніх, оскільки копію договору купівлі-продажу земельною ділянки відповідачем не представлено, а з долучених до матеріалів справи копій розписок (т.1 а.с.66, 67, 68, 69) вбачається, що вказані у них кошти надані [PERSON] у позику, а не подарунок, що згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України давало би підстави вважати такі особистою приватною власністю відповідача. Відсутні підстави вважати особистою приватною власністю відповідача і кошти, отримані нею за трудовим договором, оскільки згідно з ч.2 ст.61 СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності. Жодних інших доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне нерухоме майно набуте відповідачем за час шлюбу, але на підставі договору дарування чи за кошти, які належали їй особисто, відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.25 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з позовної заяви, позивач вимог про присудження на його користь грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не ставить. Відповідно до ч.1, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з копій свідоцтв про народження (т.1 а.с.9, 10) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з 2015 року проживають разом з позивачем, що визнано в судовому засіданні сторонами, а також підтверджується постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №450/457/16-ц (провадження №61-17725св18). Разом з тим, в ході розгляду справи судом не встановлено, що позивач звертався до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей і позивачем не доведено, що розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем всупереч вищевказаним вимогам не доведено наявності обставин, які згідно з ч.3 ст.70 СК України дають підстави за рішенням суду збільшити частку майна чоловіка, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, шляхом поділу спільного майна подружжя, виділивши у власність кожного 1/2 ідеальну частку земельної ділянки та 1/2 ідеальну частку в житловому будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 4282 грн. 60 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3211 грн. 95 коп.

Outcome: partial