Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ПАРІС» Слюзенко В.О. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, 31.10.2019 між відповідачкою та АТ «РВС Банк» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0043474 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Умовами договору було передбачено, що споживчий кредит надано шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25641,03 грн на строк 24 місяці. Умовами договору також була передбачена процентна ставка 18% річних, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. Також умовами договору булі передбачені штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості у розмірі 10,00 грн за кожен день прострочення платежу. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому Договором. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 28/10/2021-1, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0043474 від 31.10.2019. У порушення умов кредитування відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 11.09.2023 виникла заборгованість в сумі 50494,94 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 23862,45 грн, заборгованості за процентами 7571,36 грн, заборгованості за комісією 16249,25 грн, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) 250,00 грн, трьох відсотків річних 468,82, та інфляційних втрат 2093,06 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 27.09.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 24.10.2023. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином (а.с.61), у позовній заяві просив розглядати справи без участі їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 1-3). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла (а.с. 63). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подала, будь-яких заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов ТОВ «ФК\~«ПАРІС» про\~стягнення заборгованостіпідлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 31.10.2019 між АТ «РВС Банк» та відповідачкою [PERSON] шляхом підписання Заяви-Договору № 0043474 від 31.10.2019 (далі Заява) укладено кредитний договір (а.с. 15). Згідно умов зазначеної Заяви, сума кредиту становить 25641,03 грн зі строком кредитування 24 місяці. Умовами Заяви також була передбачена процентна ставка 18% річних, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. Також, у заяві зазначено, що вона погоджується з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією і Паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 6 Заяви, в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цієї Заяви, визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за Договором. У п. 11 Заяви зазначено, що відповідачка отримала платіжну картку за № [NUMBER] (зазначаються перші 4 цифри та останні 4 цифри картки), яка відкрита згідно умов Заяви. Також відповідачкою було підписано Додаток № 1 до Заяви, який є невід`ємною частиною Заяви, зазначені умови кредитування, супутні витрати позичальника, метод нарахування відсотків та Графік платежів (а.с. 16). Зокрема, 31.10.2019 [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту, яким, зокрема, передбачені пеня згідно з законодавством, умовами договору та штрафи за виникнення простроченого платежу 10,00 грн за кожен день прострочення щомісячного платежу (а.с. 17). До Заяви-Договору банком додано Публічну пропозицію АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 4-14). Даний документ не містить підпису відповідачки. Згідно копії меморіального ордеру № 26790 від 31.10.2019, АТ «РВС Банк» перерахувало [PERSON] 25000,00 грн кредиту та 641,03 грн дисконту при видачі кредиту за кредитним договором № 0043474 від 31.10.2019 (а.с. 26). Також позивачем були подані до суду виписки по особовому рахунку [PERSON] , з яких встановлено, що остання користувалася наданими кредитними коштами (а.с. 27-35). З договору відступлення права вимоги № 28/10/2021-1, укладеного 28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «ПАРІС», Акту прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1 від 28.10.2021, реєстру договорів до Договору про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1 від 28.10.2021 та Опису документів, що передаються по Договору про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1 від 28.10.2021, встановлено, що АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 0043474 від 31.10.2019 (а.с. 18-20, 21, 22-23, 24-25). У п. 10.1. Договору про відступлення права вимоги зазначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання. Таким чином, ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло право грошової вимоги до відповідачки. 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «ПАРІС» направило вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання по кредитному договору № 0043474 (а.с. 45-48). Зокрема, даною вимогу відповідачку було повідомлено щодо зміни первісного кредитора. Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором № 0043474 від 31.10.2019, у відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в сумі 47933,06 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 23862,45 грн, заборгованості за процентами 7571,36 грн, заборгованості за комісією 16249,25 грн, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) 250,00 грн (а.с. 36-43). Також, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість у виді 3% річних 468,82 грн, та інфляційних втрат 2093,06 грн (а.с. 44). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046\~ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тобто судом установлено, що відповідачкою було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами кредитного договору. \~Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Даючи оцінку правомірності нарахування комісії суд вважає за необхідне наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України\~\~\~\~ № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до\~Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження\~\~ № 14-44цс21), У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Суд, з огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між\~\~сторонами, вважає законним право кредитора (позивача) встановлювати, зокрема, комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Щомісячна комісійна винагорода у розмірі 3,00% від суми наданого кредиту та разова комісія при видачі кредиту у розмірі 2,50% була передбачена умовами Заяви-Договору та Додатку № 1 до неї, Паспортом споживчого кредиту, які підписані відповідачкою [PERSON] (а.с. 15, 16, 17). Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Щодо нарахування штрафних санкцій суд зазначає наступне. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту, яким, зокрема, передбачені пеня - згідно з законодавством, умовами договору, та штрафи за виникнення простроченого платежу 10,00 грн за кожен день прострочення щомісячного платежу (а.с. 17). Пеня нарахована у період з 31.10.2019 по 29.02.2020. Отже, вимога про стягнення заборгованості за штрафними санкціями в сумі 250,00 грн підлягає до задоволення. Щодо нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних здійснювалося після закінчення строку дії кредитного договору (а.с. 44). Отже, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості у видів трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідачки утворилась заборгованість за договором № 0043474 від 31.10.2019 у сумі 50494,94 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 23862,45 грн, заборгованості за процентами 7571,36 грн, заборгованості за комісією 16249,25 грн, заборгованості за штрафними санкціями 250,00 грн, трьох процентів річних 468,82 грн, та інфляційних втрат 2093,06 грн. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 50494,94 грн. Щодо судових витрат До поданого позову додана платіжна інструкція № 5661 від 15.09.2023 про сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн (а.с. 51). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2684,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 56). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 2684,00 грн на користь позивача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved