Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява[PERSON] до Комунального підприємства «КИЇВБЛАГОУСТРІЙ» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому позивач із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: стягнути солідарно із Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] 303 100 гривень матеріальної шкоди та 300 000 гривень моральної шкоди, завданої у результаті незаконного знищення шляхом знесення нерухомого майна позивача, а саме капітального гаража по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу гаража, посвідченого 10 серпня 2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. (зареєстровано в реєстрі за № 5830) [PERSON] на праві власності належав індивідуальний гараж площею 18,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . 17 жовтня 2018 року позивачу стало відомо про наміри відповідача - 1 знести належний позивачу на праві власності гараж, як самовільно встановлений об`єкт благоустрою. Підставою для знесення гаража слугувало лист-доручення відповідача - 2 № 064-7557 від 11.10.2018р., на підставі якого відповідач - 2 доручив відповідачу - 1 вжити заходів щодо демонтажу самостійно встановлених елементів благоустрою (гаражів), визначених у таблиці до вказаного доручення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем вказано, що з метою запобігання знесенню гаража позивач 17 жовтня 2018 року звернувся до відповідача - 2 та із заявою, якою вказав на незаконність дій відповідача - 1 по знесенню гаража. До заяви позивач приклав копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Цього ж дня, тобто 17 жовтня 2018 року, позивач звернувся із заявою про скоєння злочину до Шевченківського Управління поліції ГУНП в м. Києві. З метою отримання інформації про результати розгляду заяви позивача, представником позивача до Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві направлено адвокатський запит № 24 від 28.10.2019р. відповідь на вказаний адвокатський запит станом на 13.03.2020р. представником позивача не отримано, що позбавляє позивача можливості долучити вказані матеріали до позовної заяви. З метою документальної фіксації технічного стану гаражу та визначення його ринкової вартості того ж дня, 17 жовтня 2018 року, позивачем було залучено суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «АВАНТІ-ГРУП» для визначення ринкової вартості гаража. Гараж було оглянуто оцінювачами та проведено фотофіксацію об`єкту оцінки 17 жовтня 2018 року. Не зважаючи на звернення позивача до відповідача - 2 та до правоохоронних органів з приводу незаконних спроб знесення відповідачем - 1 гаража, який належить позивачу на праві власності, він був знесений відповідачем - 1 на підставі вищезазначеного листа-доручення № 064-7557 від 11.10.2018р. У відповідь на заяву від позивача від 17.10.2018 року, відповідач - 2 листом за вих. № 064-064/ОП/М-688-1855 від 26.10.2018р. інформував, що відповідачем - 2 не видавалась контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку із встановленням гаража за зазначеною адресою. При цьому відповідач - 2 у своєму листі проігнорував той факт, що гараж належав позивачу на праві власності із 2001 року в якості об`єкту нерухомого майна, що підтверджувалося доданими до заяви правовстановлюючими документами. Позовна заява мотивована тим, що у результаті прийняття відповідачем - 2, на думку позивача, незаконного доручення за № 064-7557 від 11.10.2018р. про знесення належного позивачу нерухомого майна, яке було виконане відповідачем - 1 не зважаючи на факт надання позивачем правовстановлюючих документів на нерухоме майно, позивачу завдано майнової та моральної шкоди, яка полягає у знищенні належного йому на праві власності гаража та ігноруванні прав позивача, як власника нерухомого майна. Зазначає, що відповідач - 2 не мав права давати доручення на знесення, а відповідач - 1 не мав права зносити гараж навіть при відсутності у відповідачів відомостей про його власника будівлі. Так, знесений гараж являв собою капітальну споруду, збудовану із цегли на цегляному фундаменті, тобто був нерухомим майном у розумінні частини першої статті 181 ЦК України, яка відносить до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Позивач вважає, що розмір завданої шкоди повинен відповідати ринковій вартості знищеного нерухомого майна, визначеній на час його знищення, та яка згідно висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «АВАНТІ-ГРУП» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України № 154/16 від 19.02.2016р.) станом на 17 жовтня 2018 року склала 303 100 гривень. Розмір моральної шкоди, спричиненої незаконним і свавільним знищенням майна позивача, цинічним ігноруванням його прав, як власника нерухомого майна, позивач оцінює у 300 000 гривень. У зв`язку із наведеним, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року відкрито провадження у вказаній справи, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 03.06.2020 року до суду надійшов відзив Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі. У відзиві відповідачем зазначено, зокрема, що 26 вересня 2018 р. інспектором КП «Київблагоустрій» складено Припис №1815303, згідно якого виявлено самовільне розміщення тимчасової споруди поблизу будинку [ADDRESS] . На підставі Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008р. №1051/1051, запропоновано усунути порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди, У зв`язку із неможливістю встановити власника виявленої тимчасової споруди (гаражу) на момент проведення перевірки, складений припис № 1815303 від 26.09.2018 року було наклеєно у відповідності до п. 20.2.1 Правил благоустрою м. Києва. У подальшому, в результаті невиконання вимог припису, Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручив КП «Київблагоустрій» невідкладно вжити заходів шляхом демонтажу вказаного елементу благоустрою - (доручення) № 064-7557 від 11 жовтня 2018 р. В подальшому було здійснено демонтаж тимчасової споруди (гаражу), про що складено акт проведення демонтажу, та окремі елементи споруди (гаражу) перевезені на майданчик тимчасового зберігання. У відзиві відповідачем вказано, що позивач припис № 1815303 від 26 вересня 2018 р. та доручення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як форми рішень суб`єктів владних повноважень, у встановленому законом порядку не оскаржував, а відтак немає підстав стверджувати, що вони були протиправними. На думку позивача, вони є юридично нікчемними через те, що не можуть юридично впливати на тріаду правомочностей, як власника: володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач оскаржував в судовому порядку незаконність рішень, дій чи бездіяльність Київської міської ради з приводу відмови у передачі земельної ділянки у власність позивачу. 09.06.2020 до суду надійшов відзив Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі. У відзиві вказано, що позивач не був позбавлений права звернутись до адміністративного суду для оспорення припису, доручення та встановлення, чи діяв Департамент та його органи в рамках наданих повноважень. При цьому, позивач не надавав суду доказів виконання вимог припису у встановлені строки, а самі приписи та доручення позивач у встановленому законом порядку не оскаржував, а відтак немає підстав стверджувати, що дії на виконання доручення № 064-7557 від 11.10.2018 були протиправними. Відповідач вказує, що позивач фактично оскаржує заходи Департаменту міського благоустрою та КП «Київблагоустрій» вчинені на виконання згідних управлінських функцій. Так, в позовній заяві позивач прямо стверджує, що на його думку, доручення № 064-7557 від 11.10.2018 є завідомо незаконним. Хоча, компетенцією надавати оцінку актам індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень та визнавати їх правомірність/неправомірність наділені адміністративні суди. При цьому, на разі, зазначене доручення є чинним та не оспорене. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2020 клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи в справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконачого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконачого органу Київської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконачого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди судово-економічну експертизу. 14.04.2023 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судовий експертиз за результатами проведення судового будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №761/8593/20 надійшов висновок експерта від 10.04.2023 №22556/20-43. В судовому засіданні 22.05.2023 судом прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути солідарно із Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] 303 100 гривень матеріальної шкоди та 300 000 гривень моральної шкоди, завданої у результаті незаконного знищення шляхом знесення нерухомого майна позивача, а саме капітального гаража по [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023 закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон N 2807-IV) встановлено, що правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюється порядок благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Рішенням Київської міської ради II сесії VI скликання від 25 грудня 2008 року №1051/1051 затверджені Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила №1051), які визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. У силу п. 13.3.1 Правил №1051, у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокавярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо)на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київблагоустрій» (далі - КП «Київблагоустрій) вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності. Посадова особа, яка винесла припис, здійснює фотофіксацію наклеєного припису поряд з розміщенною тимчасової споруди (малої архітектурної форми) у випадку його наявності або на фронтальній частині тимчасової споруди (малої архітектурної форми). При цьому щонайменше на одній з фотографій має бути чітко та розбірливо видно інформацію про номер та дату складення припису. Матеріали фотофіксації долучаються до припису, про що в приписі робиться відповідний запис, а власник (користувач) тимчасової споруди (малої архітектурної форми) вважається повідомленим про винесення припису належним чином. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26 вересня 2018 р. інспектором КП «Київблагоустрій» складено Припис №1815303, згідно якого виявлено самовільне розміщення тимчасової споруди поблизу будинку [ADDRESS] . На підставі Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008р. №1051/1051 (зі змінами) запропоновано усунути порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди (а.с. 87). У зв`язку із неможливістю встановити власника виявленої тимчасової споруди (гаражу) на момент проведення перевірки, складений припис № 1815303 від 26.09.2018 року було наклеєно у відповідності до п. 20.2.1 Правил благоустрою м. Києва (а.с. 85-86). У відповідності із п. 13.3.3 Правил благоустрою м. Києва, рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі). Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є контролюючим органом у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою та вживає відповідні заходи примусового характеру. Судом встановлено, що Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручив КП «Київблагоустрій» невідкладно вжити заходів шляхом демонтажу вказаного елементу благоустрою - (доручення) № 064-7557 від 11 жовтня 2018 р. , зокрема: споруди поблизу будинку [ADDRESS] (гараж). В подальшому було здійснено демонтаж тимчасової споруди (гаражу), про що складено акт проведення демонтажу, та окремі елементи споруди (гаражу) перевезені на майданчик тимчасового зберігання, що не заперечувалось сторонами. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Щодо вимог позовної заяви, про стягнення на користь позивача завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 303 100,00 грн., що становить ринкову вартість знищеного нерухомого майна, визначеній на час його знищення, згідно висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «АВАНТІ-ГРУП», слід зазначити наступне. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому як моральної так і матеріальної шкоди відповідачами, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків про які вказує позивач. Так, позивачем не надано доказів, що ним було оскаржено припис № 1815303 від 26 вересня 2018 р. та доручення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №064-7557 від 11.10.2018, як форми рішень суб`єктів владних повноважень, у встановленому законом порядку. Також не надано доказів, що вказаний припис та доручення були скасовані рішення суду, а дії чи бездіяльність відповідачів були визнанні неправомірними. Незгода позивача з вказаним приписом №1815303 від 26.09.2018 та доручення №064-7557 від 11.10.2018, які він вважає юридично нікчемними, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому матеріально та моральної шкоди, при цьому самого рішення про яке вказує позивач у позові, матеріали справи не містять. Позивачем не було реалізовано свого права на оскарження рішення відповідачів щодо знесення гаража, винесення припису №1815303 від 26.09.2018 та доручення №064-7557 від 11.10.2018. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювана і шкодою є обов`язком позивача. Доказів завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачами - суду надано не було, а незгода позивача із діями відповідачів не свідчить безспірно про завдання позивачу матеріально та моральної шкоди, не підтверджує протиправність поведінки відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправною відповідача та вини заподіювана шкоди (відповідачів). Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19. Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідачів. З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, - правові підстави для задоволення позову відсутні. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed