Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

25.07.2023 позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 170358,9 грн., а також судовий збір в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.11.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №А02.00611.008906121, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 105100 грн. зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Зазначає, що банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, інші платежі за кредитним договором. Останню сплату відповідачкою/зарахування по кредитному договору здійснено 05.09.2022 у зв`язку із чим сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 20.06.2023 становить: основний борг - 81034,36 грн., прострочений борг - 21861,83 грн., прострочені проценти - 10492,53 грн., строкові проценти - 7654,08 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 22564,14 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 26751,96 грн., а всього - 170358,9 грн. Заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 20.06.2023. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02.05.2023 на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачку було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідачкибудуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою 31.07.2023 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду від 10.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про направлення справи за підсудністю. 05.09.2023 відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, з огляду на наступне. Розрахунок заборгованості поданий позивачем не містить детальної інформації про заборгованість, в ньому зазначається лише сума боргу, яку бажає стягнути позивач без належного обґрунтування такої суми. Також, з наданого розрахунку заборгованості невідомо як нараховувались проценти, за який період, чи враховувалися кредитні канікули з березня по серпень 2022, тощо. Вважає незаконним встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості. Також зазначила, що надані банком документи не містять доказів надсилання саме їй вимоги про дострокове повернення кредиту. Фіскальний чек Укрпошти, долучений позивачем, підтверджує лише факт надання послуги відділенням поштового зв`язку. Належним доказом у даному випадку вважає рекомендоване повідомлення про відправлення та опис вкладення. Також зауважила, що позивач не надав доказів, що підтверджують отримання чи відмову в отримані даної вимоги. Покликається на невиконання позивачем вимог пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо заборони нарахування нестойки (штрафу, пені) у період дії воєнного стану. 25.09.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій повідомила наступне. Законом не визначено обов`язкову форму розрахунку і тому позивачем надано до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості, який позивач вважав надати за потрібне, і який зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору станом на дату звернення до суду, зворотного відповідачкою не доведено. Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості зазначила, що чинне на момент укладення кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Вважає, що відповідачкою не доведено нікчемності умови кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки сторони кредитного договору узгодили, що до плати за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуг, які банк зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Також долучила до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором із зарахуванням сплаченої відповідачкою плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості згідно умов кредитного договору, і відповідно до якого заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 107 756,30 грн. Відтак, просить задоволити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивача у позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.11.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №А02.00611.008906121, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 105100 грн. зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Строк дії договору та дата повернення кредиту - до 02.11.2024. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами №1200360 від 02.11.2021, №1200358 від 02.11.2021, №1200364 від 02.11.2021 та випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається із долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість станом на 20.06.2023 становить: основний борг - 81034,36 грн., прострочений борг - 21861,83 грн., прострочені проценти - 10492,53 грн., строкові проценти - 7654,08 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 22564,14 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 26751,96 грн., а всього - 170358,9 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідачка скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім основного боргу, простроченого боргу, прострочених процентів, строкових процентів, включена нарахована та прострочена плата за обслуговування кредиту в сумі 49316,1 грн. Згідно п.1.9 договору кредиту та страхування №А02.00611.008906121 від 02.11.2021, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (Додаток №1), як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку. Відповідно до п.п.9.8.2, п.9.8 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи наведені правові висновки, позовна вимога АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати нарахованих та прострочених платежів за обслуговування кредиту, є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає. При розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд приймає як належний та допустимий доказ долучений представником позивача детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №А02.00611.008906121 від 02.11.2021, із зарахуванням сплаченої відповідачкою плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості згідно умов кредитного договору, згідно якого розмір заборгованості станом на 20.06.2023 становить: строковий основний борг - 81034,36 грн., прострочений основний борг - 14363,31 грн., прострочені проценти - 4704,55 грн., строкові проценти - 7654,08 грн., а всього 107 756,30 грн. Щодо доводів відповідачки суд зазначає наступне. [PERSON] не надано жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, а тільки безпідставно ставиться під сумнів розрахунок заборгованості, наданий банком. Чинним законодавством не визначено обов`язкову форму розрахунку, і тому, позивачем надано до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості, який позивач вважав надати за потрібне, і який зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору, зворотного відповідачкою не доведено. Судом не приймаються до уваги покликання відповідачки на відсутність доказів отримання відповідачкою вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки факт направлення АТ «Ідея Банк» на адресу [PERSON] , яка була зазначена у договорі кредиту та страхування №А02.00611.008906121 від 02.11.2021, а саме: [ADDRESS] , вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.05.2023 підтверджується реєстром з ПАТ «Укрпошта», який долучено позивачем до матеріалів позовної заяви. До того ж, згідно п.9.23 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, всі повідомлення сторін за договором кредиту вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними у кредитному договорі адресами сторін. Відтак, суд вважає, що позивачем було дотримано порядок повідомлення відповідачки про вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Суд відхиляє покликання відповідачки на пункт 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, оскільки з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за договором кредиту та страхування №А02.00611.008906121 від 02.11.2021 вбачається, що нарахування пені/штрафів банком не здійснювалося, та вимог про стягнення таких з відповідачки не заявлено. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов АТ «Ідея Банк» підлягає до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1697,69 грн.

Outcome: partial