Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

06.01.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 12.06.2023 та про описку від 25.09.2023 просить суд: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; присудити грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску [PERSON] замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 75 060 грн; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право на 1/2 частку майнових та інвестиційних прав на квартиру [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку загальною площею та 1/4 частину земельної ділянки (присадибна ділянка) площею 0,072 га, що знаходяться за адресою: с. Гаї-Шевченківські. Тернопільського району кадастровий номер 6125282100:02:001:0779; провести поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.: визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2021 було розірвано. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем [PERSON] набули а наступне майно: транспортний засіб «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; майнові та інвестиційні права на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку загальною площею 29,1 кв.м, та 1/2 частину земельної ділянки (присадибна ділянка) площею 0.072 га. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що на даний час користувачем транспортного засобу є [PERSON] . Водночас згоди на добровільний поділ спільного майна подружжя між нею та відповідачем не досягнуто. Окрім цього, 20.08.1996 нею спільно з відповідачем [PERSON] та їх двома спільними дітьми [PERSON] , [PERSON] було приватизовано квартиру загальною площею 64,9 кв.м. по [ADDRESS] , відтак вони на сьогоднішній день є співвласниками вказаної квартири. В свідоцтві про право власності на житло зазначено, що трикімнатна квартира приватизована як спільна сумісна власність без визначення часток, проте вона не може дійти згоди з відповідачем [PERSON] щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою, яка знаходиться у спільній сумісній власності. З огляду на викладене позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03.05.2023 судом зареєстровано відзиви на позов подані відповідачами [PERSON] та [PERSON] , в яких останні вказують, що із позовними вимогами викладеними позивачем повністю погоджуються на просять задовольнити. Протокольною ухвалою суду від 30.03.2023 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату замінено неналежного відповідача у справі [PERSON] на належного [PERSON] та закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Дубчак\~С.П.в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] в судове засідання не з`явились однак у відзивах на позовну заяву просили проводити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2021 у справі № 607/10607/21, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.11.1990 Виконавчим комітетом Загір`янської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 18. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданим РЕВ МРВ ІДАІ м. Тернопіль, 13.11.2007 за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 315333405 від 16.11.2022, частка житлового будинку, загальною площею 29,1 кв.м, житловою площею 7,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер 2009, виданий 13.12.2016 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич\~О.О. Також з вказаної інформації вбачається, 13.12.2016 за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на частину земельної ділянки, загальною площею 0,072 га, яка знаходиться за адресою: с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області кадастровий номер 6125282100:02:001:0779, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер 2010, виданий 13.12.2016 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич\~О.О. Згідно з договором № 108 про організацію та проведення будівництва від 21.07.2017, ТОВ «МАКБУД» зобов`язалось від власного імені, за дорученням [PERSON] та за його рахунок вчинити дії з організації та проведення будівництва 1 кімнатної квартири [ADDRESS] (далі - Цільовий Об`єкт), а [PERSON] зобов`язався оплатити визначену договором вартість Цільового Об`єкту та прийняти зазначений об`єкт нерухомості в порядку і у строки, зазначені цим Договором. Як вбачається з листів ТОВ «МАКБУД» № 32 від 15.08.2023 та № 104 від 20.09.2023, [PERSON] сплатив на користь Товариства суму у розмірі 438\~000 грн в повному обсязі, про що видана Довідка № 63 від 24.07.2017. Таким чином, заборгованість зі сплати коштів за Договором про організацію та проведення будівництва від 21.07.2017 року № 708 відсутня. 17.11.2022 багатоквартирний житловий будинок, у якому знаходиться Цільовий об`єкт, а саме: 1 чергу об`єкта «Будівництво групи житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземними паркінгами та спортивно-адміністративного комплексу на [ADDRESS] . Коригування» прийнято в експлуатацію відповідно до Сертифікату № ІУ123221104321 від 17.11.2022. 16.06.2023 вказаному багатоквартирному житловому будинку присвоєна адреса: [ADDRESS] . Відповідно до договору від 17.08.2018, [PERSON] відступив [PERSON] всі майнові права, в т.ч. права вимоги, які належать йому по договору №108 від 21.07.2017 з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКБУД», код ЄДРПОУ 31138350 (сплачено 438000,00 грн); всі майнові та інвестиційні права на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2022 у справі № 607/8404/22, заяву [PERSON] задоволено частково, видано обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на 3 (три) місяці та визначено такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків: заборонено [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] , заборонено [PERSON] \~наближатися на\~відстань ближче\~ніж 100\~метрів до\~будинку [ADDRESS] ,\~де проживає[PERSON] та по місцю роботи [PERSON] адреса : [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Положеннями статті 60\~СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Відповідно до ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підстав ч. 1 та 2\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій\~статті 372 ЦК України. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.\~63, ч.1 ст.\~65 СК. Суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 504/1126/19. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , за час перебування у їх шлюбі прибрано наступне майно: транспортний засіб «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; майнові та інвестиційні права на квартиру [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку загальною площею 29,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки (присадибна ділянка) площею 0.072 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя суду не надано. Частинами 1 та 2 статті 364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частинами першою, четвертою статті 71\~СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.\~76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що частки сторін є рівними, беручи до уваги інтереси подружжя, інші обставини, що мають значення, суд вважає, що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, слід поділити та: -визнати за [PERSON] право на частку майнових та інвестиційних прав на квартиру [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 (одну четверту) частку житлового будинку загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 7,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 (одну четверту) частку земельної ділянки, загальною площею 0,072 га, яка знаходиться за адресою: с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області кадастровий номер 6125282100:02:001:0779, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). -визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 75 060 (сімдесят п`ять тисяч шістдесят) гривень 00 копійок, грошової компенсації вартості частки транспортного засобу марки «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; При цьому, виділяючи у власність відповідача [PERSON] транспортний засіб марки «BYD» модель «F3 GLXI», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та стягуючи із нього в користь позивача грошову компенсацію вартості частки вказаного транспортного засобу, суд виходить із того, що такий використовуються безпосередньо відповідачем, а доказів на спростування вказаного факту відповідачем суду не надано. Щодо вимоги про поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м., суд зазначає наступне. Розпорядженням Міського бюро технічної інвентаризації Міської адміністрації Тернопільської міської ради Народних Депутатів № 15207 від 16.08.1996, квартиру [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] передано в спільну сумісну власність. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Міським бюро технічної інвентаризації 28.08.1996 згідно розпорядження від 16.08.1996 № 15207, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як слідує із довідки № 443/07-2 від 11.08.2022 виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29.12.2012 згідно обліку технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва виданого 28.08.1996, згідно розпорядження № 15207 від 16.08.1996. З 01.01.2013 БТІ відключене від державного реєстру, тому надати інформацію, чи набував [PERSON] право власності на інші об`єкти нерухомого майна станом на 2021 рік бюро не має можливості. 05.06.2021 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) 05.06.2021. Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки правова природа визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності лише трансформує спільну власність із сумісної в часткову, не змінюючи при цьому правового статусу об`єкта нерухомого майна, враховуючи презумпцію рівності часток у праві спільної власності та відсутності доказів про існування домовленості між співвласниками про відступлення від засад рівності, суд приходиться до висновку, що вимога про поділ квартири підлягає задоволенню, шляхом проведення поділу квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м. та визнання за\~ [PERSON] ,\~право власності\~на \~(одну\~четверту)\~ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнання за [PERSON] , право власності на (одну четверту) ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнання за [PERSON] ,\~право власності\~на \~(одну\~четверту)\~ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м.; визнання за [PERSON] ,\~право власності\~на \~(одну\~четверту)\~ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,9 кв.м. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved