Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2019 року у розмірі 74 271,17 гривень та суму судового збору у розмірі 2684,00 гривні. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 04 жовтня 2019 року підписав заяву, згідно з якою, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 65 000,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, станом на 11 червня 2023 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 74 271,17 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 60 756,93 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 13 514,24 гривень. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Дашко В.М., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як убачається зі змісту Заяви [PERSON] про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 04 жовтня 2019 року, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень, розмір якого в подальшому збільшився до 65 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору. Строк дії картки, виданої на підставі Договору, встановлений до серпня 2022 року. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг. В заяві [PERSON] та Умовах та правилах надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Як вбачається зі змісту вказаного вище кредитного договору, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.5. Договору сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений банком в односторонньому порядку, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз. 1 цього пункту, та не потребує додаткового погодження з Клієнтом. Згідно з п. 2.1.1.3.1. умов Договору в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. За змістом п. 2.1.1.6.1. Договору, в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще на настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. Згідно з п. 2.1.1.3.2. Договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, розрахований в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати клієнт протягом строку кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п.2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на однин календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. Згідно з п. 2.1.1.2.12. Договору сторони дійшли згоди, що неповенрнення клієнтом кредиту в трок, зазначений в п. 2.1.1.2.4. Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд», 74,4% для преміальних карток. Як убачається із розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», відповідачем за кредитним договором №б/н від 04 жовтня 2019 року не в повному обсязі сплачувалася сума кредиту, у зв`язку з чим, станом на 11 червня 2023 року за ним утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 60 756,93 гривень, заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 13 514,24 гривень. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 2.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 Договору. Положеннями п. 2.1.1.6.1. Договору сторонами погоджено, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на однин календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, сума заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 04 жовтня 2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 60 756,93 гривень. Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 13 514,24 гривень, суд керується таким. Як убачається з матеріалів справи, банк надав відповідачу кредит, розмір якого в подальшому збільшився до 65 000 0,00 гривень, з 22.02.2022 зменшився до 57 225,10 гривень, а в подальшому зменшився до 0,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору. Водночас, згідно з Довідкою АТ КБ «ПриватБанк», яка додана позивачем до матеріалів позовної заяви, строк дії картки встановлений до серпня 2022 року. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписом абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до положень ч. 2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи, строк дії картки закінчився у серпні 2022 року, відомостей про те, що після серпня 2022 року строк дії картки продовжувався банком, матеріали справи не містять. Згідно з відомостями Виписки за договором №б/н за період з 04.10.2019 по 26.06.2023, [PERSON] з червня 2022 року карткою не користувався. Таким чином, у даному випадку вимоги банку про стягнення процентів після травня 2022 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018, прийнятій у справі №14-10цс18. Також суд зазначає, що правилами ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» унормовано, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи дають підстави для висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про споживче кредитування» частини 4 статті 16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором) встановили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, строк платежів яких не настав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правового висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично містить такі ж вимоги, як і частина 4статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин того, що до закінчення строку дії картки - до серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звертався до [PERSON] із вимогою повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, як і не звертався з такою вимогою до споживача взагалі, а відтак, вимоги банку про стягнення процентів після серпня 2022 року є такими, що не підлягають задоволенню. Правилами ст. 1050 ЦК України унормовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивачем не заявлялося, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору (з серпня 2022 року), є необґрунтованими. За таких обставин, позаяк у позивача відсутнє право стягувати з відповідача проценти після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялося, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині слід відмовити, з огляду на їх безпідставність. 14 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Ураховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає за можливе вказану вище заборгованість стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з платіжним дорученням № PROM12ВІG2Р від 11 липня 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 86,01% (в сумі 63 880,94 гривень), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2308,50 гривні (63 880,94 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 74 271,17 гривень (загальна сума позовних вимог) = 86,01% х 2684,00 гривень (сума сплаченого судового збору). На підставі викладеного,

Outcome: partial