Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати за ним, [PERSON] , право приватної власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири, загальною площею 79,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спадкодавцю [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить в рівних долях по 1/2 частині кв. [ADDRESS] , загальною площею 79,6 кв.м. 25.09.2010 між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] [PERSON] померла, і після її смерті відкрилась спадщина за законом на 1/2 частину кв. [ADDRESS] , загальною площею 79,6 кв.м. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік, [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] . З моменту реєстрації шлюбу позивач постійно проживав із спадкодавцем у кв. [ADDRESS] , вели спільне господарство, за його заощадження проводили ремонтні роботи у квартирі, позивач доглядав за дружиною та поховав її за власні кошти, витрати на поховання доньки понесли мінімальні, тому вважає, що має право на вищевказане спадкове майно у вигляді 1/2 частки кв. [ADDRESS] , а оскільки діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Бурлаченко І.К. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , то позивач вважає, що без визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частки вказаної квартири, здійснювати своє право власності він не зможе, у зв`язку з чим був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити посилаючись на те, що відповідачі не проживали зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті у спірній квартирі, не брали участі в оплаті комунальних послуг, не проводили ремонтні роботи, не купували меблі у квартиру. Після одруження позивач разом із спадкодавцем проживали у спірній квартирі, а відповідачки мешкали окремо. З червня 2006 року власник майна 1/2 частки [PERSON] ніяких коштів на утримання жила не надавала усі витрати проводив [PERSON] . Відповідачі були проти його реєстрації в даній квартирі. Позивач вважає, що було б справедливо збільшити його частку у спадковому майні, так як тільки він утримував та ремонтував квартиру увесь цей час, придбав меблі, а при поділі квартири по часткам це може бути не враховано. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали відзив. Проти задоволення позовних вимог позивача заперечували зазначивши, що [INFO] померла мати [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11 січня 1989 року по день своєї смерті. На день її смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частка квартири, загальною площею 79,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишала. Спадкоємцями першої є відповідачі та позивач, [PERSON] . Спадкоємці між собою будь-яких угод, щодо зімни розміру частки у спадщині когось із них не укладались, спільне проживання та користування квартирою, проведення поточних ремонтів, а також придбання меблів у квартиру за спільні із спадкодавцем кошти не є підставою для збільшення частки позивача у спадковому майні. Спадкодавець до останніх днів свого життя самостійно себе обслуговувала, отримувала пенсію, стороннього догляду не потребувала, відповідач надавала всю необхідну допомогу своїй матері та підтримувала її, а як мати померла займалась організацією її поховання. Позивачем не надано суду нотаріальної відмови у видачі йому свідоцтва на частку в спадковому майні після смерті [PERSON] . Вважає позовні вимоги позивача є такими що не підлягають задоволеною у повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив не надала. Надала до суду заяву у якій заперечувала проти позовних вимог позивача і просила суд розглядати справу у її відсутність. Приватний нотаріус Бурлаченко І.К. надала письмові пояснення на позовну заяву в яких вказує, що позовні вимоги [PERSON] є надуманими і такими, що не відповідають обставинам справи, тому вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2021 виданого Чорноморським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [INFO] померла [PERSON] (а.с.72). Згідно відомостей відділу реєстрації обліку виконавчого комітету Чорноморської міської ради №8-3989 від 08.11.2021 місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за даною адресою зареєстрована [PERSON] (а.с.73). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.12.2010, [PERSON] та [PERSON] з 25.09.2010 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2003, виданого Чорноморською міською радою та зареєстровано 05.02.2004 в реєстровій книзі ПР-34-150-33 КП «Бюро технічної інвентаризації» спадкодавцю [PERSON] належала в рівних частках з [PERSON] квартира [ADDRESS] (а.с.74). Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, станом на 29.12.2012 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 1/2 частці кв. [ADDRESS] (а.с.77). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67130127 від 03.11.2021 приватним нотаріусом Бурлаченко І.К. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.79). З довідки приватного нотаріуса про склад спадкоємців по спадковій справі до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями померлої [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.89). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.03.1980, матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] (а.с.80). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.08.2021, [PERSON] зареєструвала шлюбу з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.81). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.1984, матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказана [PERSON] (а.с.82). Відповідно договорузамовлення на організацію та проведення поховання від 30.10.2021, [PERSON] займалась похованням [PERSON] (а.с.84). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.1217,\~1218 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1\~ст.1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України\~встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.2\~ст.1223 ЦК України\~у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Спадкодавець [PERSON] заповіт на випадок своє смерті щодо розпорядження майном не залишала, спадкоємцями першої черги є її діти: [PERSON] , [PERSON] та чоловік спадкодавця [PERSON] . Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкодавців за законом є рівними. Відповідно до положень, викладених у ст.13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч.2 та ч.3\~ст.83 Цивільного процесуального кодексу України\~позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з п.4\~ст.129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. При цьому, жодних доказів, щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 79,6 м.кв,, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , суду не надано. Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності судового спору між спадкоємцями, щодо спадкового майна. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2\~ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст.81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Отже, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд, доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed