Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

07 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19285 від 25.11.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 631374642 від 12.03.2020 року та витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 53\~808,59 гривень, а також суму судових витрат. Разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2023 року провадження у справі було відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2023 року задоволено заяву про забезпечення позову. Стягнення на підставі виконавчого напису було зупинене. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даній справі відповідач належним чином повідомлений розгляд справи, не надав суду відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. На підставі матеріалів, наявних у справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 березня 2020 року між АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є «Сенс Банк», що є загальновідомою інформацією та [PERSON] було укладено кредитний договір на №631374642, що підтверджується копією оферти укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної відновлювальної лінії, а також копією анкети-заяви, що наявні у матеріалах справии. Виходячи з його форми та змісту, судом встановлено, що зазначений кредитний договір не був нотаріально посвідчений. 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №19285 від 25.11.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором №631374642 від 12.03.2020 року та витрат на вчинення виконавчого напису на загальну суму 53 808,59 гривень На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Геогієм Володимировичем було відкрито виконавче провадження №68141895 від 12.01.2022 року, що підтверджується копією постанови про відкриття провадження. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. У ч.1 ст.15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 18 ЦК України, Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, дана норма відсилає нас до змісту Закону України «Про нотаріат». Виходячи зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до змісту статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У статті 89 Закону України «Про нотаріат» зазначається, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Щодо порядку виконання виконавчого напису, то у статті 90 зазначено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п.3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 вказано, що кредитний договір,\~який не\~є нотаріально\~посвідченим,\~не входить\~до переліку\~документів,\~за якими\~може бути\~здійснено стягнення\~заборгованості у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчого напису\~нотаріуса. Виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд звертає увагу на Постанову КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 461/10686/20, де вказано, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту статті 74 ЦПК України випливає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь суму судових витрат. Щодо судового збору суд зазначає наступне: згідно ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи факт того, що суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми сплаченого судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд встанови наступне. 01 серпня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Берзінь Сергієм Людвиговичем було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, копія якого наявна у матеріалах справи, та в якому чітко не визначена ціна договору, а лише вказано на те, що така ціна визначається за домовленістю сторін. Згідно акту наданих послуг відповідно до Договору про надання професійної правової допомоги від 01.08.2023 року, сума понесених судових витрат становить 5 000 гривень (з них 3000 гривень за три години, що витрачені на складання позовної заяви та 2000 гривень за дві години, витрачені на складання заяви про забезпечення позову). З зазначеного випливає, що ціна послуг, що надається адвокатом оплачується у розмірі 1000 гривень за одну годину роботи. На думку суду з огляду на категорію та складність справи, відсутність необхідності у пошуку та аналізу значного обсягу судової практики 2 години є більш ніж достатньо для складання позовної заяви, а тому, 2000 гривень співмірною сумою для оплати робіт, пов`язаних із складанням позовної заяви. Враховуючи категорію та складність справи, відсутність необхідності у пошуку та аналізу значного обсягу судової практики, стислість заяви ро забезпечення позову одна година є більш ніж достатня для її складання та подання разом із позовною заявою, а тому, 1000 гривень є співмірною сумою для оплати робіт, пов`язаних із складанням заяви про забезпечення позову. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про ти, що вимога позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 (десяти тисяч) 00 (нуль) копійок не відповідає критерію співмірності. Саме тому, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved