Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу.\~Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 02\~липня 2020\~року до\~неї звернувся\~відповідач із\~проханням надати\~йому позику\~у розмірі\~5800,00\~(п`ять\~тисяч вісімсот)\~доларів США.\~02\~липня 2020\~року у\~м.\~Мукачево,\~Закарпатської області,\~вона особисто\~передала відповідачеві,\~а відповідач\~отримав від\~неї позику\~у розмірі\~5\~800,\~00\~(п`ять\~тисяч вісімсот)\~доларів США,\~що за\~курсом Національного\~банку України,\~станом на\~2\~липня 2020\~року складає\~суму в\~розмірі 155\~266,00\~(сто\~п`ятдесят п`ять\~тисяч двісті\~шістдесят шість)\~гривень.\~На підтвердження\~передачі нею\~та отримання\~відповідачем грошових\~коштів \~02\~липня 2020\~року,\~відповідач,\~у присутності\~свідка [PERSON] ,\~особисто було\~надано та\~підписано розписку\~про отримання\~суми позики\~із зазначенням\~умов повернення\~у повному\~розмірі у\~строк до\~01\~серпня 2020\~року.\~Однак,\~незважаючи на\~взяті на\~себе зобов`язання,\~відповідач \~ [PERSON] \~не повернув\~їй отримані\~у борг\~за розпискою\~грошові кошти.\~На неодноразові\~вимоги про\~повернення грошових\~коштів відповідач\~не реагував.\~Таким чином,\~порушення відповідачем\~зобов`язання\~щодо повернення\~грошових коштів,\~отриманих ним\~відповідно до\~розписки від\~02\~липня 2020\~року,\~а також\~ігнорування відповідачем\~неодноразових звернень\~щодо повернення\~грошових коштів,\~змусило звернутись\~до суду\~за захистом\~своїх прав.\~Станом на\~27\~липня 2023\~року сума\~боргу складає\~155\~266,\~00\~гривень,\~а отже\~інфляційне збільшення\~за весь\~період прострочення\~складає 78\~910,\~53\~гривень,\~та три\~проценти річних\~від простроченої\~суми 13\~917,\~56\~гривень.\~Враховуючи вище\~наведене,\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь грошові\~кошти у\~розмірі 248\~094,\~09\~грн.\~09 коп., з яких заборгованість за зобов`язаннями 155 266,00 гривень, інфляційне збільшення за весь період прострочення 78 910, 53 гривень та три проценти річних від простроченої суми 13 917, 56 гривень, а також судові витрати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та визначено позивачці строк для усунення недоліків. 23 серпня 2023 року позивачкою усунено недоліки позовної заяви згідно ухвали суду. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, згідно поданої до суду заяви просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що 02\~липня 2020\~року між\~позивачкою та\~відповідачем був\~укладений договір\~позики,\~згідно якого\~позивачка надала\~відповідачеві у\~борг грошові\~кошти у\~розмірі 5800\~доларів США,\~із сплатою щомісячно\~до 30\~числа місяця\~3\~%\~ від\~загальної суми\~позики та\~повернення в\~повному розмірі\~в строк\~до 01\~серпня 2020\~року,\~що підтверджується\~розпискою в\~отриманні суми\~позики від\~02\~липня 2020\~року (а.с.4). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 02 липня 2020 року, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договорів позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Враховуючи , що відповідач зобов`язання повернути кошти у розмірі 5800,00 доларів США у строк, визначений договором позики, а саме до 01 серпня 2020 року, не виконав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики, що згідно курсу НБУ станом на 02 липня 2020 року становить 155\~266,00 грн. (5800х26,77). Згідно зі\~ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Згідно із частиною другою\~ст. 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та індексу інфляції за весь час прострочення, то судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних за період з 01 серпня 2020 року по 27 липня 2023 року у розмірі 13\~917,56 грн. та індексу інфляції за період з серпня 2020 року по червня 2023 року. Разом з тим,\~ Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом був неодноразово продовжений, який триває і на даний час. Згідно п.18 розділу\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на вимоги вказаного Закону розрахунок 3 % річних та індексу інфляції за весь час прострочення повинен проводитися позивачем за період з 01 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно. Наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому суд вважає, що з відповідач на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 01 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 7\~294, 29 грн. та індекс інфляції з серпня 2020 року по лютого 2022 року в розмірі 26\~767,50 грн. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з\~відповідача на користь позивача у 189\~327,79 грн., яка складається з: 155 266,00 гривень сума позики, 7294,79 грн. 3% річних від простроченої суми та\~26767,50 грн. інфляційних витрат. Крім того, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial