Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт того, що [PERSON] самостійно виховує та здійснює догляд за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги заявник мотивує тим, що з 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Сторони у шлюбі не перебували. Фактичні шлюбні відносини були припинені сторонами з 2017 року у зв`язку з конфліктами, які виникали під час ведення сумісного побуту, а також у зв`язку із різними поглядами на життя. За час фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою зареєстрованого місця проживання заявника батька. Дитина фактично проживає разом з заявником та перебуває на його утриманні і самостійному вихованні. Взаємини у сім`ї доброзичливі, безконфліктні, сім`я має позитивний вплив на дитину, наявний домашній контроль, у сім`ї створені належні умови щодо психічного, фізичного, розумового розвитку дитини, випадки насильства в сім`ї відсутні. Заявник має постійне місце проживання, позитивно характеризується, піклується про розвиток своєї дитини, має сталий дохід та не має протипоказань до виховання та проживання разом з дитиною. Житло, у якому проживає дитина, перебуває у задовільному стані, з усіма комунальними зручностями, побутовою технікою, а його загальна площа дозволяє проживати в ній всім зареєстрованим особам. У дитини є власна кімната, усе необхідне для розвитку. Дитина забезпечена всім необхідним. Мати дитини не проживає разом з дитиною з 2017 року та проживає окремо, участі у вихованні чи утриманні дитини не приймає. Спір між батьками щодо місця проживання дитини, або будь-який інший, відсутній. У заінтересованої особи відсутні будь-які конфлікти чи перешкоди у спілкуванні з дитиною, або з заявником. Встановлення даного факту необхідно заявнику для облаштування життя та розвитку дитини в безпечних умовах, оскільки через військову агресію Російської Федерації на території України введено воєнний стан, проходять бойові дії, та з метою в подальшому захисту його прав та представлення його інтересів. В судове засідання заявник та його представник не з`явились, від представника заявника адвоката Страха В.О. надійшла заява, в якій представник заявника просить заяву розглядати за його відсутності та відсутності заявника, на задоволені вимог наполягає. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутність, не заперечувала щодо задоволення вимог заявника. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 293 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до положень частини другої\~статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 19 березня 2013 року батьками [PERSON] , [INFO] зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 7). Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ч. 3\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як визначено ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як визначено частинами 1-3\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4\~ст. 157 СК України). Пунктом 2 ч. 164\~СК України\~передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Отже,\~сімейним кодексом України\~чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Так, заявником не надано суду доказів, що при вирішення питань щодо виховання чи утримання малолітньої дитини, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Тобто, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір малолітнього [PERSON] , в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї малолітньої дитини, вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтована та доказово не підтверджена. Заявник необхідність встановлення факту самостійного виховання сина обґрунтовував необхідністю захисту прав та інтересів дитини та своїх прав, хоча він, як батько, є законним представником неповнолітнього сина відповідно до вимог чинного законодавства і наділений повним обсягом прав, обов`язків та повноважень, для реалізації яких відсутня потреба у встановленні додаткових фактів. Таким чином, твердження заявника про існування юридичного факту, що він є батьком, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, не знайшли свого підтвердження під часу судового розгляду, а тому вимоги заявника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed