Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

08.02.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 596\~229,43 грн.. 28.03.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Позовна заява вмотивована тим, що [PERSON] , у зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору № 3276-011/07Р, укладеному 25.09.2007 з ПАТ КБ «Правекс-Банк», має заборгованість у вигляді 3% річних та інфляційних втрат у сумі 596229,43 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке отримало право вимоги до боржника на підставі договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, зокрема і по кредитному договору № 3276-011/07Р від 25.09.2007. Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем його реєстрації, повідомлення вважається врученим 07.01.2023, відповідно до п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. Судом встановлено фактичні обставини справи. 25.09.2007 між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] \~укладений кредитний\~договір №\~3276-011/07,\~за умовами\~якогобанком\~ [PERSON] надано кредит у сумі 63 000 доларів США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2016 (справа 522/17891/15-ц) позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства КБ „Правекс Банк (код ЄДРПОУ 14360920) 86324,58 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом 21.01.2016 року 2\~128 764 (два мільйони сто двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири)грн. 14 коп., з яких: Тіло кредиту - 55994 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 1380812,04 грн..; несплачені відсотки 18\~679,29 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ - 460\~631,29 грн..; Пеня щодо повернення тіла кредиту 4647,67 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 114611, 54 грн. Пеня щодо сплати процентів 7003,62 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 172709,26 грн. Рішення набрало законної сили. Між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» 10.08.2017 укладено договір купівлі-продажу прав вимогами за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 3276-011/07Р від 25.09.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Правекс Банк» та [PERSON] , перейшла до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.01.2018 (справа 522/17891/15-ц) замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) - Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) при виконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року по справі №522/17891/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В період з 28.01.2019 по 28.01.2022 погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось, в зв`язку з чим позивач надає розрахунок заборгованості по 3% річних у сумі 191 763,74 грн. та інфляційних втрат у сумі 404 465,69 грн. Висновки суду. Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих боржнику [PERSON] за період з 28.01.2019 по 28.01.2022 за невиконання грошового зобов`язання боржником. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як новий кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 913/70/18. З огляду на те, що [PERSON] порушив грошові зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України. Кредитором нараховно 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання в межах трирічного строку позовної давності з 28.01.2019 по 28.01.2022 (день звернення до суду), кількість днів прострочення 1097. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховних Судом в постанові від 31.05.2018 по справі № 902/330/17. Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних. Щодо виду валюти для обчислення 3% річних, суд бере до уваги висновок Верховного Суду постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, за яким при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. В даному разі, враховуючи позовні вимоги, це прострочена сума коштів в гривнях в розмірі 191 763,74 грн. за період з 28.01.2019 по 28.01.2022. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти , а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. А у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже,\~оскільки рішенням\~суду від\~21.01.2016\~стягнуто з\~ [PERSON] \~борг у\~сумі 86\~324,58\~дол.\~США,\~що еквівалентно\~по курсу\~НБУ станом\~21.01.2016\~року \~2\~128\~764\~грн.\~14\~коп.,\~то інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних втрат в період з 28.01.2019 по 28.01.2022 у сумі 404\~465,69 грн. належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до суми задоволених вимог у розмірі 2876,32 грн.

Outcome: partial