Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову, [PERSON] вказує, що 13 вересня 2021 року посадовими особами Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, згідно з яким, йому інкриміновано те, що він у цей день об 11-30 год., перебуваючи за адресою: вул. Руденка, 6-А, в м. Києві, здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, а саме: штовхав працівників поліції, заважав забезпечувати охорону громадського порядку. Позивач зауважує, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року провадження в справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Позивач вказував, що через незаконні дії посадових осіб йому спричинено моральних страждань, які полягають у переживаннях щодо розголосу факту притягнення його до адміністративної відповідальності, незаконні дії поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність і добре ім`я, а переживання в зв`язку із цим, супроводжувалося інтенсивними негативними почуттями: обурення, через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження. Посилаючись на викладене, а також те, що незаконні дії поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення призвели до нервової напруги, необхідності докладати зусилля, спрямовані на захист своїх прав і свобод, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» та ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України 1 000 000,00 грн в якості компенсації завданої моральної шкоди та на відшкодування понесених витрат на правову допомогу 26 000,00 грн. Ухвалою судді від 18 лютого 2022 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року позов [PERSON] задоволено частково. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року заяву представника відповідача задоволено та скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 8 грудня 2022 року у справі № 757/7488/22-ц. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача у поданій позовній заяві просив проводити розгляд справи без його та позивача участі. 27 лютого 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, оскільки прав та інтересів позивача не порушувала та шкоди позивачеві не завдавала. Окрім того, зазначив, що у позивача відсутні підстави для звернення з позовом, так як посилання позивача на ст. 1176 ЦК України є помилковими, оскільки департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 вересня 2021 року посадовими особами Дарницького УП ГУНП у м. Києві складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАБ № 459363, за ст. 185 КУпАП, згідно з яким, [PERSON] 13 вересня 2021 року об 11-30 год., перебуваючи за адресою: вул. Руденка, 6-А, в м. Києві, здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, а саме: штовхав працівників поліції, заважав забезпечувати охорону громадського порядку. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року провадження в справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Позивача звільнено від адміністративної відповідальності в зв`язку з відсутністю у його діях події і складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Позивач, вважаючи, що незаконними діями працівників поліції йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути її компенсацію в розмірі 1 000 000,00 грн. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Аналіз вказаної норми свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є саме держава як учасник цивільних відносин. Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункти 43 і 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Оскільки відповідачем у вказаній справі є держава, як учасник цивільних відносин, отже доводи відповідача в справі не заслуговують на увагу та відхиляються судом. Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, є помилковими. Тобто, у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди, у цьому випадку, має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому визначає розмір 5 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Відшкодування шкоди у випадку, передбаченому п. 4 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за надання правової допомоги, сплачено 26 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 20/2021-1 від 22 грудня 2021 року (підстава договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 18/2021 від 05 жовтня 2021 року та додаткова угода № 1 від 22 грудня 2021 року). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову [PERSON] , судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 130,00 грн, що становить орієнтовно 0,5 % від задоволених позовних вимог також підлягають стягненню з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача.

Outcome: partial