Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

26 квітня 2023 року КП «Теплоенерго» ДМР звернулося до суду з позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії (а. с. 1-5). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 грудня 2012 року між КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] було укладено Договір № 914 про постачання теплової енергії. Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 18 грудня 2015 року (п. 11.1 Договору), а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. При цьому, відповідно до п. 11.2. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Так, оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зазначено, що тарифи, згідно яких формувались рахунки відповідача за листопада 2021 року затверджені рішенням Виконкому ДМР № 1137 від 29 жовтня 2021 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем покладеного договором обов`язку із оплати послуг з постачання теплової енергії, за останнім рахується заборгованість у розмірі 31093 гривні 28 копійок, з яких основний борг 5884 гривні 10 копійок, 3 % річних 193 гривні 93 копійки, інфляційні збитки 1420 гривень 01 копійка та пеня 23595 гривень 24 копійки, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 37). 17 травня 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 28 квітня 2023 року, позивачем усунуто (а. с. 39-47). Ухвалою суду\~від 19\~травня 2023\~року у\~справі відкрито\~спрощене позовне\~провадження з\~викликом сторін\~та призначено\~судове засідання\~на 14\~годину 20\~хвилин 03\~липня 2023\~року (а.\~с.\~48),\~копія якої надіслана учасникам справи 19 травня 2023 року за вихідним № 13152/23-вих/2/204/2125/23 (а. с. 49). 28 червня 2023 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт ( а. с. 52), яким відповідачу направлялися копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 68). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду (а. с. 67), про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів (а. с. 28, 31-32). КП «Теплоенерго» ДМР надає послуги з централізованого опалення, в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником нежитлової будівлі, магазину непродовольчих товарів літ. А-1 у [ADDRESS] , загальною площею 60,5 кв. м., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12698136 від 29 листопада 2006 року (а. с. 12). 18 грудня 2012 року між КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] було укладено договір № 914 про постачання теплової енергії, за умовами якого теплопостачальне підприємство взяло на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язався одержувати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами в терміни та на умовах передбаченими цим договором. Відповідно до п. 6 вказаного договору, облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: [ADDRESS] . Так, з наданого КП «Теплоенерго» ДМР розрахунку основного боргу (а. с. 14) вбачається, що [PERSON] , за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року має заборгованість за надані послуги з теплопостачання за договором № 914 від 18 грудня 2012 року, яка станом на 01 грудня 2022 року становить 5884 гривні 10 копійок. При цьому, з розрахунку інфляційних збитків, 3% та пені (а. с. 15-16) вбачається, що на вказану суму боргу, позивачем відповідачу нараховане інфляційне збільшення у сумі 1420 гривень 01 копійка, 3 % річних у сумі 193 гривні 93 копійки та пеню 23595 гривень 24 копійки. 08 грудня 2022 року позивачем складено Акт звіряння взаємних розрахунків за листопад 2021 року (а. с. 19), примірник якого разом із досудовою вимогою (а. с. 20-21) та Актом прийому-передачі послуги № 090914 від 30 листопада 2021 року (а. с. 22) надіслано позивачу, що підтверджується описом поштового вкладення від 09 грудня 2022 року (а. с. 17). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст.\~509\~ЦК України\~визначено, що\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст.\~612\~ЦК України визначено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами ст.\~319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд та\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У статті 67\~Житлового кодексу\~Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до вимог ч. 6 ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У пункті 10 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 630\~від 21\~липня 2005\~року «Про\~затвердження Правил\~надання послуг\~з централізованого\~опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення та\~типового договору\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону «Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року за відповідачем рахується заборгованість по оплаті послуг теплопостачання з урахуванням 3% річних, інфляційного збільшення та пені складає 31093 гривні 28 копійок, з яких основний борг 5884 гривні 10 копійок, 3 % річних 193 гривні 93 копійки, інфляційні збитки 1420 гривень 01 копійка та пеня 23595 гривень 24 копійки. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на отримання плати за послуги з теплопостачання. Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за листопад 2021 року у сумі 31093 гривні 28 копійок, з яких основний борг 5884 гривні 10 копійок, 3 % річних 193 гривні 93 копійки, інфляційні збитки 1420 гривень 01 копійка та пеня 23595 гривень 24 копійки. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2684 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved