Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

20 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельні ділянки за цією ж адресою. За життя [PERSON] 10 серпня 2016 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, заповідала позивачу. Інших спадкоємців за заповітом, чи спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов`язкову частку, не має. Проте постановою нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2022 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріусом зазначено, що житловий будинок є колгоспним, а згідно ст. 123 ЦК України (в редакції чиній на час виникнення правовідносин) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток всіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив визнати за ним, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який відповідно до технічного паспорту на житловий будинок житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», веранди «а» та ганку, сараю літ. «Б» , , погрібу «п/Б», сараю «б», вбиральні «В», літньої кухні «Г» гаражу «Д», воріт №2, хвіртки №3, криниці №4, огорожі №5, огорожі №6, ринковою вартістю 110714 гривень, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2023 року до участі у справі, в якості співвідповідача Вінницьку міську ради. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Представник Вінницької міської ради проти задоволення позову не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, матеріали спадкової справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 12 жовтня 2021 року а.с. 18). Відповідно до копії заповіту, складеного 10 серпня 2016 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с. 19). Після її мерті відкрилася спадщина, до складу якої входить жилий будинок, що розташований в [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 травня 1987 року а.с. 20). Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] прийняв шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений строк. Однак, оформити у нотаріуса спадкові права після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] він не має змоги. Постановою державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2022 року за № 1646/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , яка померла [INFO] , з тих підстав, що житловий будинок за вищевказаною адресою відповідно до свідоцтва № [NUMBER] , належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с.46). З копії виписики з погосподарської книги вбачається, що на період 1991-1995 р.р членами господарства були: [PERSON] (голова), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внук) (а.с. 21). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Тобто, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був введений в дію Закон України «Про власність». Таким чином [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року були членами колгоспного двору за вказаною адресою та не втратили право на частку в спірному житловому будинку. А отже підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому відсутні. Зазначене не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом про визнання права власності на відповідну частку у вказаному житловому будинку як члена колгоспного двору. З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Понесені позивачем судові витрати, за його заявою суд залишає за позивачем. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 22, 25, 116, 125, 126 ЗК України,

Outcome: partial