Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП « [PERSON] » відповідно до якого просить: стягнути з відповідача ФОП « [PERSON] » на користь позивача кошторисну вартість віконної пластикової рами, яку позивач проплатив у сумі 4000 гривень за не виконання зобов`язання та порушення умов договору, а також стягнути сплачений судовий збір. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно укладеного договору КР-00027 від 29.08.2020 року відповідач ФОП " [PERSON] " зобов`язувався виготовити, доставити та передати Замовнику пластикову віконну раму розміром 1250x1900 в місячний термін до 29.09.2020 року. Вартість виготовлення та доставку металопластикового вікна позивач проплатив відповідачу у відповідності з п.2.2 договору, згідно товарних чеків КР-00027 від 29.08.2020 року в сумі 500 грн. та товарного чека від 23.10.2020 року в сумі 3500 грн. в загальній сумі 4000 грн. Однак, відповідач ФОП " [PERSON] " металопластикову віконну раму позивачу не доставив у відповідності з п.3.2 договору. В зв`язку з такими не передбаченими обставинами недобросовісного виконавця ФОП " [PERSON] ", який самоухиляється від виконання взятих зобовязань у відповідності з укладеним договором, позивач звернувся до ФОП " [PERSON] " із заявою про не виконання взятих зобовязань щодо виготовлення, доставки та передачі металопластикової віконної рами. Однак, відповіді від ФОП " [PERSON] " він не отримав. 28.12.2020 він звернувся із заявою до Головного управління НП в Харківській області щодо не виконання договірних зобов"язань ФОП " [PERSON] ", яка була направлена для проведення досудового розслідування до Київського ВП ГУНП в Харківській області. 14.07.2021 він звернувся із скаргою до прокуратури Харківської області, яка була направлена для розгляду до Головного управління НП в Харківській області за № 27р-21 від 19.07.2021 року. Зазначив, що відповідач не вжив будь-яких заходів щодо поставки віконної рами чи повернення йому суми коштів в розмірі 4000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 24.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, 25.09.2023 до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.41). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с.34-35,39,45,47-48), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 19.10.2023, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 29.08.2020 між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір КР-00027, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с.4). Згідно п.п.2.1 - 2.3. Договору вартість металопластикових виробів складає 4987 грн. Завдаток 500+3500 грн. Борг до передачі у власність 487 грн. П.п.3.1.1.,3.2. передбачено, що після внесення замовником завдатку 80-100%, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 (семи) днів, з дня внесення завдатку. Після виконання п.3.1. Виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовленні вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання п. 3.1. Відповідно до п.3.12. Договір діє з моменту укладення та повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Договір є дійсним та таким, що вступив в силу при наявності печатки. Договір від 29.08.2020, укладений між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] містить печатку виконавця, а тому відповідно до умов договору вступив в силу. Відповідно до Товарного чеку №KR-00027 від 29.08.2020 та Товарного чеку №00027 від 23.10.2020 було внесено «завдаток на изготовление ПВХ» у розмірі 500 гривень та внесена «доплата за виготовлення ПВХ» у розмірі 3500 гривень (а.с.6). Позивач [PERSON] 22.03.2022 та 24.01.2023 звертався до ФОП [PERSON] з заявами, в яких позивач просив надати відповідь з приводу невиконання зобов`язань за договором про виготовлення та установку металопластикового вікна. Окрім цього, [PERSON] попередив ФОП " [PERSON] " про те, що якщо металопластикова віконна рама не буде установлена він звернеться до Харківської обласної прокуратури та в правоохоронні органи з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України (а.с.7-8). З листа №В-4096/119-24/01-2021 від 27.01.2021 Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області вбачається, що [PERSON] звертався до ГУ НП в Харківській області щодо можливих неправомірних дій з боку ФОП « [PERSON] », які виразилися у невиконанні вимог договору останнім. Вказане звернення було направлено для розгляду до Київського ВП ГУНП в Харківській області (а.с.9). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 536 ЦК України) Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним. Правові наслідки невиконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками передбачені ст. 620 ЦК України. Відповідно до якої, у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. У свою чергу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). При цьому, договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Так, з договору від 29.08.2020 року та товарних чеків, наданих позивачем вбачається, що останнім було внесено завдаток у розмірі 4000 грн. У свою чергу, відповідно до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Доказів того, що відповідач виконав свої зобов`язання, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що не виконання відповідачем договору є порушенням зобов`язань, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved