Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Ткаченко Л.В. - звернулась до Баришівського районного суду Київської області з заявою про встановлення особи та факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що заявник - [PERSON] , народилась [INFO] в селі Млачівка Поліського району Київської області. З 1977 по 1985 рік проживала та навчалась в середній школі с. Млачівка з 1 по 8 клас. Атестат втратила. 04 березня 1986 року отримала паспорт громадянина СРСР серія ? [NUMBER] , виданий Поліським РВВС Київської області. Працювала в лікарні №12 м. Києва санітаркою. Вона втратила паспорт громадянина СРСР у 90-х роках. Вчасно до органів міграційної служби з проханням відновити втрачений паспорт не зверталась, тому паспорт громадянина СРСР вчасно не змінила та паспорт громадянина України не отримала. В шлюбі не перебувала, дітей немає. На 24.08.1991р. та 13.11.1991 р. проживала та була зареєстрована за адресою: с. Млачівка, Поліський район Київська область. За цією адресою зареєстрована з 03.04.1986 року та по даний час, про що Іванківськім відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області видано відповідь на адвокатський запит № 20/04-2023 від 20.04.2023p: В 2022 році перенесла інсульт та була госпіталізована в КНП «Березанська міська лікарня». Був поставлений заключний діагноз: «Цереброваскулярна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої СМА (клінічно) з правобічним глибоким геміпарезом, елементами моторної афазії. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадія, ступінь 2, ризик високий». На даний час заявник знаходиться у будинку соціального піклування Баришівського району, у заявника ніжні кінцівки паралізовано, мова нечітка, самостійно себе обслуговувати не може. Представник центру соціальних послуг звернувся до БФ « БО «Право на захист», що є офіційним партнером ООН з питань відсутності громадянства. Заявнику було видано захисний лист від 20.07.2023 р. УВКБ ООН. Заявник та його адвокат зверталась до міграційної служби з проханням видати йому паспорт, проте, отримали лист- відмову Баришівського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 09.06.2023р. № 80 3219-404/80.3219.1-23 на тій підставі, що не встановлена особа заявника та належність до громадянства України. Особу заявника можуть підтвердити працівники будинку соціального піклування Баришівського району. Факт проживання Заявника підтверджується показами свідків, також є відповідь на адвокатський запит Іванківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про наявність прописки (реєстрації) заявника з 03.04.1986 року та по даний час. Від встановлення факту постійного проживання Заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» та отримати паспорт громадянина України. У зв`язку з вищевикладеним, заявниця звернулась до суду із вищевказаною заявою, яку просить задовільнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22.09.2023 відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами окремого позовного провадження. Проведення судового засідання призначено на 17.10.2023р. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Ткаченко Л.В., у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити заяву у повному обсязі. Представник зацікавленої особи - Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області - у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; надав на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у його відсутність, з заявленими вимогами погодився у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] у с. Млачівка, Поліського району Київської області (а.с. 9). Згідно відповіді на адвокатський запит № 20/04-2023 від 20.04.2023р., [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Млачівка, Поліського району Київської області, була прописана за адресою: с. Млачівка Поліського району Київської області з 04.03.1986року, паспорт [NUMBER] , виданий 04.03.1986р. Поліським РВВС. Даних про вибуття (зняття з реєстрації) немає (а.с. 13-14). У 2022 році заявниця [PERSON] перенесла інсульт та була госпіталізована в КНП «Березанська міська лікарня». Був поставлений заключний діагноз: «Цереброваскулярна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої СМА (клінічно) з правобічним глибоким геміпарезом, елементами моторної афазії. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадія, ступінь 2, ризик високий», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2343 (а.с. 15-16). На даний час заявниця [PERSON] знаходиться у будинку соціального піклування Баришівського району, у заявника ніжні кінцівки паралізовано, мова нечітка, самостійно себе обслуговувати не може. Даний факт підтверджується довідкою Баришівського селищного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баришівської селищної ради Київської області №173 від 26.07.2023р. (а.с. 12). 20 липня 2023р. Представник центру соціальних послуг звернувся до БФ «БО «Право на захист», що є офіційним партнером ООН з питань відсутності громадянства. Заявнику було видано захисний лист від 20.07.2023 р. УВКБ ООН (а.с. 11). Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із статтею 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні, каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; по реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений за своєчасний розгляді і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 203 ЦПК України, суд розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством, не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З приводу встановлення особи заявниці, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Оскільки Державна міграційна служба не встановила особу заявниці, остання має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено особу заявниці, якою є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується письмовими доказами. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, врегульовано Законом України «Про громадянство», Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства, затвердженим Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року. Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до Конституції України, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок ного набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства країни, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №215(в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006). 3ідно ст. 3 Закону, громадянами України є: -усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; - особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і в момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; - особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - « з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону, стосується осіб, які перебували у громадянство колишнього СРСР. Зазначена норма зумовлена Законом України «Про правонаступництво України» та принципами Європейської конвенції про громадянство (Страсбург 6 листопада 1997 року), одним з яких є уникнення без громадянства. Пунктом 7 Порядку № 215 визначено категорії осіб, яких стосується встановлення належності до громадянства України, та перелік документів, що подаються для встановлення належності до громадянства України. Пунктом 8. Порядку № 215 передбачено, що для встановлення належності до громадянства України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 43 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18 річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому звернений, зокрема до МВС, національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної республіки, Української Держави, Української Соціалістичний Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіка ( УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до п.10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №215 ( в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006) - Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала на Україні разом з батьками ( одним із них) або іншим її законним представником , особи подає: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та про можливість її задоволення , оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявниця не має. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у заяві заявник не ставить вимоги про стягнення судового збору з зацікавленої особи. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення на користь заявника витрат по сплаті судового збору сплачених заявником при зверненні до суду з вищевказаною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved