Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У березні 2023 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за договором № 60200210103 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ від 15.11.2021 року у розмірі 30 743,11 гривні. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 15 листопада 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено електронний договір № 60200210103 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™. Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Варильна поверхня Bosch PNP6B6B90, Посудомийна машина вбудована Bosch SMV25AX00E, Духова шафа Bosch HBJ558YB0Q, Витяжка Ventolux GARDA 60 BK (620)» встановленою вартістю 40 982,67 грн., які остання зобов`язалась сплатити протягом 9 місяців, без урахування першого платежу. Крім того, відповідно до умов договору про участь позичальника в системі ПлатиПізніше™ № 2021060101 від 01.06.2021 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору були відступлені постачальником на користь позивача в момент підписання договору, 15.11.2021 року. Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання у встановлений строк не виконала, у зв`язку з чим станом на 15 березня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 30 743,11 грн., з яких: 20 494,92 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 10 248,19 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2 12.3 договору. Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 45). В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх повному задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 2021060101 про участь постачальника в системі ПлатиПізніше™ (факторингу). п.1.1, 1.3. договору передбачено, що постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником процесинг-центру прав разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та надання послуг. Права вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів (послуг) та право власності на поставлені клієнтам товари відступаються постачальником на користь процесинг-центра в момент підписання відповідного договору з клієнтом (а.с. 11). 15 листопада 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 60200210103 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, за умовами якого клієнт отримала у лізинг товари: варильну поверхню Bosch PNP6B6B90; посудомийну машину вбудовану Bosch SMV25AX00E; духову шафу Bosch HBJ558YB0Q; витяжку Ventolux GARDA 60 BK (620) за які протягом 9 місяців, без урахування першого платежу, зобов`язалась сплатити 40 982,67 грн., а також у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів неустойку у розмірі 5% від суми заборгованості за прострочення кожного платежу та неустойку у розмірі 10% у разі прострочення більш ніж як на 10 днів. Перехід права власності клієнта на зазначені товари відбувається після сплати останнім грошової суми визначеної договором (а.с. 10). Однак, відповідач починаючи з 17 березня 2022 року свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконувала, у наслідок чого, за розрахунком банку, станом на 15 березня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 30 743,11 гривень, яка складається з: 20 494,92 грн. суми заборгованості за основним зобов`язанням; 10 248,19 грн. суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.3 договору за період з 20 травня 2022 року по 15 березня 2023 року (а.с. 26). Право грошової вимоги позивача до відповідача здійснюється на підставі договору факторингу. Згідно ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч.2 ст.\~1083\~ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права. Згідно із п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Стаття 629\~ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладенні договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої та другої статті 806\~ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760\~ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Згідно із ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1\~ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Частини 2, 3\~статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачають, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі;надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або не проведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Умови ремонту і технічного обслуговування предмета лізингу можуть визначатися окремим договором. Лізингоодержувач може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. У частинах 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ч.1 ст.\~20\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем не спростовано наявність укладеного договору про отримання товарів, як і не надано доказів його належного виконання в строки, визначені договором, а тому суд приходить до переконання, що основна сума заборгованості у розмірі 20 494,92 грн. підлягає стягненню. Однак, розмір заборгованості з неустойки суд вважає за необхідне розрахувати самостійно, виходячи з наступного. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості наданого позивачем, нарахування неустойки здійснювалося відповідно п. 12.3 договору № 60200210103 від 15.11.2021 року, виходячи із відсоткової ставки 10% на місяць, таким чином за період з 20.05.2022 року по 15.03.2023 року, розмір неустойки склав 10 248,19 гривень. Проте, з графіку сплати місячних платежів, який є невід`ємною частиною договору, вбачається, що кінцевою датою виконання зобов`язань за договором є 20 серпня 2022 року Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, в якій відбувається судове врегулювання спору з подібних правовідносин, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку за прострочення зобов`язання в межах дії договору, а саме за період з 20.05.2022 року по 20.08.2022 року, яка становить 4 099,71 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial