Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи імені Івана Боберського Дрогобицької міської ради Львівської області від 22.08.2023 №52/08-01 «Про звільнення [PERSON] »; поновити її з 22 серпня 2023 року на посадах інструктора-методиста та старшого тренера-викладача відділення плавання Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи імені Івана Боберського Дрогобицької міської ради Львівської області; стягнути з Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи імені Івана Боберського Дрогобицької міської ради Львівської області та з відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.08.2023 по день ухвалення рішення. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.08.1988 вона прийнята в Дрогобицьку дитячо-юнацьку спортивну школу імені Івана Боберського Дрогобицької міської ради на посаду тренера-викладача. З 13.02.17 наказом №69/к від 13.02.2017 переведена на посаду інструктора-методиста. З 13.09.2017 наказом №131/к від 13.09.2017 призначена старшим тренером-викладачем відділення плавання. Таким чином, з 13.09.2017 по 22.08.2023 працювала в ДЮСШ за основним місцем праці на посаді інструктора-методиста на повний оклад, а за суміщенням на посаді тренера-викладача відділення плавання. Наказом №52/08-01 від 22.08.2023 звільнена з роботи з посади інструктора-методиста та старшого тренера відділення плавання у зв`язку з вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Вважає звільнення незаконним і необґрунтованим з наступних підстав. Впродовж 35 років працювала в ДЮСШ, завжди добросовісно відносилась до виконання своєї роботи, однак, у лютому 2023 року дізналась про те, що батьки однієї з вихованців ДЮСШ [PERSON] звернулись у відділ освіти і у Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області із заявою про те, що під час відвідування дитиною тренувань вона та інший тренер викладач [PERSON] ставились до дитини негативно, а також вчиняли дії по недопуску дитини до змагань з плавання. У подальшому, за результатами проведеної перевірки, відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-4 КУпАП, а постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.05.2023 вона була визнана винною у вчиненні даного правопорушення та притягнута до відповідальності у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07.06.2023. Крім цього, на підставі заяви батька вихованиці відділом освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради було створено комісію з проведення службової перевірки у ДЮСШ, за результатами якої наказом від 16.03.2023 вона була знята з посади старшого тренера відділу плавання. Даний наказ скасовано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2023 та з 17.03.2023 її поновлено на посаді старшого тренера відділення плавання. Незважаючи на вказане поновлення, відділ освіти ініціював перед ДЮСШ її звільнення з роботи на підставі п.3 ст.41 КЗпП. Згідно з рішенням профспілкової організації ДЮСШ від 26.06.2023, така одноголосно вирішила не надавати згоду директору ДЮСШ на її звільнення з посади інструктора-методиста та тренера-викладача. Однак, всупереч даному рішенню, директор виніс оспорюваний наказ. Вважає, що вона, працюючи в ДЮСШ на посадах інструктора-методиста та старшого тренера-викладача, не була педагогічним працівником, про якого вказано у ст.52 Закону України «Про освіту», а отже, не могла бути звільнена з роботи на підставі п.3. ст.41 КЗпП. Вказує, що в наказі про звільнення взагалі не зазначено, за вчинення якого саме аморального проступку, несумісного з продовженням роботи, вона звільнена. Не наведено жодних фактів, які підтверджують вчинення нею аморального проступку, не вказано, чим такі факти підтверджені, що свідчить про порушення її трудових прав. Крім того, стверджує, що відповідно до постанови суду, якою вона була визнана винною за ч.1 ст.173-4 КУпАП, дане правопорушення вчинено на посаді старшого тренера ДЮСШ. Також вважає, що вказані дії стосовно вихованки [PERSON] не мали для останньої негативних наслідків. Вона визнана винною у вчиненні найменш протиправного виду булінгу, який не заподіяв шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, і призначено мінімальне покарання. Вважає, що вчинення булінгу само по собі не є підставою для звільнення особи із займаної посади. Дії, за які її притягнуто до адміністративної відповідальності, не мали на меті приниження честі та гідності малолітньої, а вчинені виключно через те, що вона, як старший тренер, має власну думку з приводу виступу [PERSON] на змаганнях з плавання. Бажаючи, щоб [PERSON] мала кращі результати, можливо, в окремому випадку спілкувалась з нею дещо голосніше. Положенням про ДЮСШ та Посадовою інструкцією на неї не покладено виконання виховних функцій, так як її робота була безпосередньо пов`язана з тренерами-викладачами і полягала у координації та організації роботи останніх. З виховною функцією не пов`язана також її робота на посаді інструктора-методиста. А тому, у директора ДЮСШ були відсутні підстави для звільнення її з обох посад, останній також не зазначив у наказі підстави неврахування обґрунтованого рішення профспілки. Крім того, переконана, що директор не перевірив інформацію відділу освіти про вчинення нею аморального проступку. Звертає увагу, що фактично за результатами службової перевірки по заяві [PERSON] від 15.02.2023 вона вже була притягнута до дисциплінарної відповідальності згідно наказу ДЮСШ №12/08-01 від 16.03.2023, що встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.05.2023, а тому, вважає, звільнення від 22.08.2023 повторним притягненням до відповідальності. Просить суд врахувати, що ініціаторами звільнення, на її думку, були батьки [PERSON] , також вважає упередженим ставлення до неї Відділу освіти. За час роботи вона показала себе як здібний фахівець, до роботи ставиться добросовісно, морально витримана, справедлива, що підтверджується характеристикою керівника ДЮСШ від 20.03.2023. Додатково позивач подала розрахунок середнього заробітку, який підлягає виплаті, за час вимушеного прогулу з 22.08.2023 по день ухвалення судом рішення у справі. Згідно з вказаним розрахунком, позивач просить стягнути з ДЮСШ імені Івана Боберського Дрогобицької міської ради Львівської області та з відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області в її користь 44278,39 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (станом на 17.10.2023), що складається з середнього заробітку на посаді інструктора-методиста в розмірі 31870,12 грн та на посаді старшого тренера-викладача в розмірі 12408,27 грн. Від представника відповідача - Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вважаючи такі безпідставними. У своєму відзиві представник відповідача заперечує доводи позивача про те, що відділ освіти ініціював її звільнення, оскільки лист такого до директора ДЮСШ має лише рекомендаційний характер. Вказує, що рішення органу профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] є необґрунтованим. Крім того, наголошує, що [PERSON] є учасником освітнього процесу, її робота полягає не лише у контактуванні з тренерами-викладачами, а й з вихованцями. Крім цього, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП, а звільнено - за порушення норм трудового законодавства, що є різними видами відповідальності. Наголошує на тому, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП, є аморальним проступком. Поняття «найменш протиправного виду булінгу» не передбачено жодним законодавством, є надуманим позивачем, не відповідає обставинам справи. Вказує, що відповідно до посадових інструкцій інструктора-методиста та старшого тренера викладача, методист, старший-тренер несе відповідальність за застосування методів виховання, пов`язаних із фізичним та психічним насиллям над особистістю вихованця, а також скоєння іншого грубого аморального вчинку, за що методист, тренер може бути звільнений із посади у відповідності з трудовим законодавством. Директором ДЮСШ [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за їх недоведеністю та безпідставністю. Зазначає, що посилання позивача на її звільнення всупереч рішення первинної профспілкової організації ДЮСШ від 26.06.2023, яким відмовлено у наданні згоди директору ДЮСШ на розірвання трудового договору з [PERSON] , є безпідставними, оскільки згідно з абз.7 ст.43 КЗпП України таке рішення повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Рішення профспілки про ненадання згоди на звільнення [PERSON] ґрунтується на тому, що особа двічі не може нести відповідальність за одне і те ж саме правопорушення, а також, що позивачка займає дві посади у спортивній школі, її робота здійснюється з тренерами-викладачами та не пов`язана з учнями. Однак, Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 07.06.2023 у справі №442/1874/23, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП, вказує на те, що остання, обіймаючи посаду інструктора-методиста ДЮСШ ім..І.Боберського, є учасником освітнього процесу, брала участь у проведенні тренувань та змагань з плавання з учнями ДЮСШ, в тому числі, і потерпілою [PERSON] , а отже, контактувала з потерпілою та іншими учнями. Також твердження про те, що робота [PERSON] на посаді інструктора-методиста здійснюється з тренерами-викладачами та не пов`язана з учнями, спростовується Посадовою інструкцією інструктора-методиста, з якою позивач ознайомлена. Щодо висновків профспілки про притягнення позивачки двічі до відповідальності, то зазначає, що таке твердження є хибним, оскільки в даній ситуації [PERSON] було притягнуто спершу до адміністративної відповідальності, а вдруге до відповідальності згідно з ч.3 ст.41 КЗпП за порушення норм трудового законодавства, а не адміністративного. Отже, вважає, що викладені у рішенні профспілкового комітету підстави не надавати згоду директору ДЮСШ на звільнення [PERSON] є помилковими та не могли бути враховані при звільненні позивачки з посад. Крім того, звертає увагу, що відповідно до Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, така є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю закладом фізичної культури і спорту, який забезпечує розвиток здібностей вихованців у обраному виді спорту, визнаному в Україні, створює необхідні умови для гармонійного виховання, фізичного розвитку, повноцінного оздоровлення, змістовного відпочинку і дозвілля дітей та молоді, самореалізації, набуття навичок здорового способу життя, підготовки спортсменів для резервного спорту. Пунктом 28 цього Положення визначено, що учасниками навчально-тренувальної та спортивної роботи в спортивній школі є: вихованці, тренери-викладачі, медичні працівники та інші фахівці, батьки або особи, що їх замінюють, директор та його заступники. Отже, з урахуванням зазначеного вище Положення та ст.ст. 1, 19 ЗУ «Про позашкільну освіту», стверджує, що позивач належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП, оскільки є працівником позашкільного закладу освіти, на якого законами, нормативно-правовими актами та трудовим контрактом покладено виконання виховних та педагогічних функцій. Також вважає незрозумілими доводи позивача про те, що у постанові Львівського апеляційного суду від 07.06.2023 не вказано про вчинення нею аморального проступку, несумісного з виконанням виховної функції. Вказаною постановою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, так як остання вчинила булінг (цькування) відносно дитини, і така постанова є належною підставою для видачі наказу про звільнення за вчинення аморального проступку, позаяк провадження за вказаною статтею не передбачає встановлення ступеня аморальності об`єктивної сторони такого правопорушення. Посилання позивача на те, що дії, за які притягнуто її до адміністративної відповідальності, не призвели до жодних негативних наслідків для потерпілої, є безпідставними. Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, настає не лише за заподіяння шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, а й за ризик (можливість) такого заподіяння. Більше того, згідно довідки практичного психолога [PERSON] за №27 від 03.03.2023, потерпілій рекомендовано для покращення психологічного стану пройти курс психокорекційних занять, що свідчить про настання негативних наслідків для потерпілої внаслідок протиправних дій (булінгу) [PERSON] . Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують її аргументів про підставність позовних вимог, зокрема, на переважну більшість аргументів позовної заяви відповідач взагалі не надав своїх пояснень, наприклад, щодо порушення процедури її звільнення, неврахування при звільненні її попередньої бездоганної поведінки протягом значного тривалого періоду роботи в ДЮСШ, вручення їй 09.09.2023 грамоти від імені Дрогобицької міської ради та виконавчого комітету, як кращому тренеру-викладачу Дрогобицької територіальної громади тощо. Наголошує на тому, що займані нею посади старшого тренера-викладача та інструктора-методиста не включені до переліку педагогічних працівників. При цьому, зважаючи на Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, з урахуванням ст.52 ЗУ «Про освіту», працівники ДЮСШ не є педагогічними працівниками, так як здійснюють навчально-тренувальну та спортивну роботу у спортивній школі. Відповідно, вважає, що не могла бути звільнена з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України. Посада тренера, тим більше інструктора-методиста спортивної школи не включена у перелік кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2015 за №1109, відповідно до ч.3 ст.50 ЗУ «Про освіту», якою передбачена атестація педагогічних працівників. Вказує на те, що вона, як тренер-викладач, ніколи не проходила атестацію в порядку, встановленому Міністерством освіти та науки України, що підтверджує відсутність у неї статусу педагогічного працівника. Натомість, вона проходила атестацію згідно Порядку проведення атестації тренерів (тренерів-викладачів) та спортивних суддів, фахівців з питань фізкультурно-спортивної реабілітації, які беруть участь у фізкультурно-оздоровчих, фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах для осіб з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 05.05.2014 за №1407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.05.201 за №554/25331. Також вважає необґрунтованою позицію відповідача з приводу того, що посада інструктора-методиста ДЮСШ є тією ж самою посадою, що й методист ДЮСШ. Зокрема, у Положенні про ДЮСШ передбачена виключно посада інструктора-методиста та відсутня посада методиста. При цьому, працюючи в ДЮСШ за основним місцем праці на посаді інструктора-методиста на повний посадовий оклад, вона не виконувала виховних функцій і такі на неї не було покладено, оскільки її робота була безпосередньо пов`язана лише з тренерами-викладачами і полягала у координації роботи останніх та їх організації роботи. Саме через вказані обставини не було надано згоди на її звільнення згідно з рішенням профспілкової організації ДЮСШ від 26.06.2023. Переконана, що її повноваження на посаді інструктора-методиста були передбачені виключно пунктом 47 Положення про ДЮСШ, згідно з яким у жодному випадку не передбачено наявність у неї виховних функцій. Саме на вказаній посаді вона не вчиняла адміністративного правопорушення і не притягувалася до адміністративної відповідальності, оскільки її робота на цій посаді не була поєднана з виконанням виховних функцій. Водночас вважає, що вручивши їй 09.09.2023 грамоту, як кращому тренеру-викладачу Дрогобицької територіальної громади, засновник спортивної школи в особі Дрогобицької міської ради та її виконавчого комітету спростували вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням роботи у ДЮСШ, оскільки у випадку вчинення працівником підпорядкованого такому органу місцевого самоврядування закладу аморального проступку, не було б підстав для вручення такому працівнику нагороди, так як вчинення аморального проступку завжди пов`язано з дискредитацією як закладу, так і засновника цього закладу. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] 15.08.1988 прийнята на посаду\~тренера-викладача по плаванню в Дитячо-юнацьку спортивну школу міста Дрогобича. Наказом №69/к від 13.02.2017 переведена на посаду інструктора-методиста. Крім того, відповідно до наказу №131/к від 13.09.2017, [PERSON] призначено старшим викладачем відділення плавання. Наказом №12/08-01 від 16.03.2023, за результатами службової перевірки, проведеної комісією відділу освіти, [PERSON] знято з посади старшого тренера відділення плавання з 16.03.2023. Наказом №28/08-01 від 06.06.2023,

Outcome: dismissed