Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якій просить Кредитний договір № 200958972601 від 12 січня 2018 року, укладений між сторонами, недійсним в частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, та зобов`язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 січня 2018 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 200958972601, згідно якого позивачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 30000 грн. Посилаючись на недотримання форми договору, оскільки позивачка підписала лише Заяву, а відтак не була ознайомлена із Правилами та Умовами надання банківських послуг та таких від банку не отримувала, чим було порушено Закон України «Про споживче кредитування». Відповідач одночасно нараховує неустойку та штрафи, що суперечить вимогам ЦК України. Крім того, банк самостійно встановлює та змінює кредитний ліміт, що не погоджувалось із позивачкою, а тому остання вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. 13 серпня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 04 липня 2023 року представником відповідача, у відповідності до вимог ст.. 178 ЦПК України, подано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог, з огляду на наступне. Так, дійсно між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання позивачем анкети та заяви про приєднання до вказаного договору. Позивачці було надано інформацію про умови кредитування, що відображена у паспорті споживчого кредиту у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, позивачкою було здійснено часткове погашення кредиту, що свідчить про обізнаність останньої про умови кредитування та погодження всіх істотних умов. Відтак, просить у задоволенні позову відмовити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено договір, згідно з яким, позивачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання 12 січня 2018 року заяви № 200958972601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з зазначенням наступних умов: встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 30000 грн., платіжна дата 20 числа місяця, строк дії ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлені відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням цієї заяви позивачка підтвердила своїм особистим підписом, що нею отримана у непошкодженому стані кредитна картка ПІН, а також що з правилами користування кредитною карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позивачеві грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, що не спростовується останнього у позовній заяві. Підпис позивачки в заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Згідно з ст. 13 цього Закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із матеріалів справи суд установив, що позивачка була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом у заяві від 12 січня 2018 року, а відтак суд дійшов висновку про те, що кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинного правочину. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що позивачка наводить аргументи про те, що при укладені спірного кредитного договору не дотримано вимоги щодо його форми, оскільки остання не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, нарахування одночасно штрафів та неустойки, зміна розміру кредитного ліміту, однак такі суд вважає безпідставними, оскільки своїм підписом у заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб позивач засвідчила, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту і вказані умови не потребують додаткового тлумачення. Отже, враховуючи викладене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачкою не доведено викладених у позовній заяві доводів, а відтак відсутні підстави для визнання кредитного договору частково недійсним в частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій, а тому у цій частині вимоги позову необхідно відмовити повністю за недоведеністю. Щодо позовної вимоги про перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій, то оскільки в основній вимозі відмовлено повністю, а відтак відсутні підстави для задоволення похідної вимоги, а тому у такій слід відмовити. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання частково недійсним кредитного договору слід відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а позивачка звільнена від його сплати на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed