Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

До суду 07 квітня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій вона просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом її вселення у вказаний будинок; зобов`язати відповідачів передати їй ключі від усіх дверей даного будинку та зобов`язати відповідачів не чинити їй надалі перешкоди у користуванні будинком. Також просить стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати на правову допомогу. Позивачка свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Даний будинок збудований нею в 1998 році. Вона дозволила у даному будинку проживати своїй племінниці [PERSON] , її чоловіку - [PERSON] та їх доньці - [PERSON] . Протягом тривалого часу вони проживали спільно у вказаному будинку. В 2016 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , приблизно через рік після цього відповідачі практично вигнали її з її будинку, її ечі перенесли до літньої кухні. У неї є доступ лише до коридору будинку, куди занесли її шафу. На всі її прохання допустити до будинку їй відповідачі відмовляють. На кожне намагання зайти до будинку вчиняють скандал, наносять удари, вигоняючи з будинку. З даного питання вона неодноразово зверталася до поліції, але отримувала відповідь, що факти, наведені в заявах носять цивільно-правовий характер, розгляд яких вирішується судом. Тому позивачка змушена звернутися до суду (а.с.2-6). Згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру від 12.04.2023 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: будинок [ADDRESS] , дата реєстрації усіх відповідачів зазначена некоректно «01.01.1900» (а.с.40-42). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2023 року відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; відповідачам запропоновано надати відзиви на позов (а.с. 43). 27 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний усіма відповідачами. Відповідачі позовні вимоги не визнали. Вважають, що з заявленого позову не вбачається, що позивачці чиняться перешкоди у користуванні власністю з боку відповідачів, що ними порушене її право користування. [PERSON] успадкувала житловий будинок [ADDRESS] , який складався з двох кімнат загальною площею 75,6 кв.м. З 1998 року відповідачі стали проживати в даному будинку. В квітні 1994 року мати відповідачки [PERSON] отримала грошові кошти із-за кордону, які передала відповідачці на будівництво житлового будинку. В 1995 році [PERSON] запропонувала відповідачам побудувати житловий будинок та повідомила, що допоможе матеріально, так як мала грошові кошти. Так як позивачка не мала своїх дітей, а з відповідачами у неї складися довірливі відносини, вони погодилися. Житловий будинок [ADDRESS] будували спільно, втім, після введення його в експлуатацію в 1998 році, позивачка зареєструвала його на себе, при цьому завірила відповідачів, що це лише формальність, що вона склала заповіт на [PERSON] . На початку 1998 року зі згоди позивачки відповідачі перейшли проживати до вказаного будинку та зареєструвалися в ньому. Позивачка стала проживати з ними в даному будинку після смерті своєї матері в 2000 році, так як раніше доглядала свою маму в будинку [ADDRESS] . Позивачка завжди проживала з ними однією сім`єю, вони ніколи не виганяли її з будинку та не викідали її речі, не заперечують щоб вона проживала з ними, ніколи не закривали кімнати будинку на ключ, окрім тієї, де [PERSON] зберігає цінні речі. Позивачка почала з ними конфліктувати з будь-якого привіду та перейшла жити в будинок матері [ADDRESS] , де вони зробили капітальний ремонт за власні кошти. Позивачка постійно звертається до поліції про нібито їх неправомірні дії з невідомою для них ціллю. Також зверталася до Бісковицької сільської ради. Просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.48-50). 19 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачка зазначає, що отриманий у спадок дерев`яний будинок був розібраний, а натомість збудована нова будівля з цегли, яка використовується як літня кухня. Твердження, що спірний будинок збудований відповідачами і за кошти отримані від [PERSON] не відповідають дійсності. Питання проживання відповідачів разом з нею у спірному будинку вона не оскаржує. Відповідачі зайняли у сі кімнати в будинку, а для неї не має жодної виділеної кімнати. Маючи ключі від вхідних дверей, вона не може користуватися будинком, бо відповідачі посилаються на те, що вона не може довести, що вони її в будинок не пускають ( а.с. 93-95). Ухвалою суду від 22 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.116-117). В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначенні у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що є літньою жінкою, пенсіонеркою. Коли дозволила племінніці з родиною проживати у власному будинку жили разом, вона віддавала їм пенсію. Після заміжжя Орисі відносини погіршилися, її виселили в літню кухню, повикидали її речі з будинку. У неї були меблі: спальня, стінка, стіл. Де вони їх подівали вона не знає. [PERSON] забрав у неї документи на будинок, розбив телефон, окуляри. Відповідачі постійно її знімають на мобільний телефон, коли вона намагається зайти до хати. В будинку своєї кімнати вона не має, всі кімнати зайняті відповідачами. [PERSON] не пустила комісію на другий поверх для обстеження. Під час розгляду справи в суді відношення відповідачів до неї не змінилося. Представник позивача\~адвокат Дащишак О.С. підтримала позовні вимоги, викладені позивачкою, просила задовольнити. Вважала, що позовні вимоги обґрунтовані належними та допустими доказами. Відповідачі не заперечують, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності належить саме позивачці. Разом з тим, її права на користування цим будинком відповідачами порушені. В судовому засіданні відповідачі ці обставини не спростували, оскільки не змогли відповісти яку саме кімнату в будинку займає [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Зауважила, що позивачка має ключі від вхідних дверей та має доступ до всього будинку. Ніхто з членів її родини їй перешкод не чинить. Вважає, що позивачка вчиняє конфлікти з метою їх виселення з будинку. Не змогла відповісти на запитання яку кімнату в будинку виділено для проживання [PERSON] , де знахотися її ліжко та особисті речі в будинку. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кот В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вважав, що позовні вимоги не доведені, належних та допустимих доказів на його обґрунтування суду не надано. Також просив визнати Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.09.2022 року неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений не по формі, крім того в Акті зазначено, що він складений комісією з трьох осіб, в той же час як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] присутній при обстеженні не був, що він і підтвердив у судовому засіданні. Всі адміністративні справи відносно відповідачів закриті судом, вина осіб не встановлена. Щодо виселення [PERSON] в літню кухню, то ця обставина не підтверджена доказами, оскільки технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна не містить такого об`єкта як «літня кухня». Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. вважав, що вони не підтверджені, оскільки в матеріалах справи відсутній договір, укладений між позивачкою та адвокатом, отже неможливо визначити розмір таких витрат, просив у їх стягненні відмовити. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка по справі є її тіткою. Житловий будинок [ADDRESS] будували спільно за грошові кошти позивачки та матері відповідачки. На початку 1998 року зі згоди позивачки відповідачі перейшли проживати до вказаного будинку та зареєструвалися в ньому. Проживали однією сім`єю, все було добре до 2019 року. Потім почалися скандали з боку [PERSON] . На першому поверсі в будинку проживає вона з чоловіком, на другому родина її доньки. Будинок великий. Ніхто [PERSON] з будинку не виселяв, вона сама пішла проживати до будинку [ADDRESS] . Стару шафу, що належала позивачці винесли до коридору. Всі рахунки по комунальних послугах приходять на ім`я позивачки. Дійсно, у вересні 2022 року до них приходили дві жінки, але вони не представилися, то вона їх пустила до кухні, по інших кімнатах вони не ходили. Вона готова винести свої речі з кімнати та надати можливість в ній проживати [PERSON] , але та не каже яку кімнату хоче зайняти. Раніше у кухні стояв диван, де [PERSON] спала. Свідок не змогла назвати які особисті речі [PERSON] перебувають у спірному будинку (в кімнатах, на кухні, в ванній кімнаті тощо). Свідок [PERSON] суду показав, що є заступником Біськовицького сільського голови Самбірського району Львівської області. На підставі заяви [PERSON] було створено комісію, до складу якої його було включено для визначення матеріально-побутових умов проживання [PERSON] . Комісія провела обстеження, склала відповідний Акт. Він не був присутній при обстеженні, Акт підписав зі слів інших двох членів комісії. Чи були присутні при обстеженні працівники поліції йому не відомо. Взагалі залучають працівників поліції в таких випадках. Зі слів [PERSON] йому стало відомо, що племінниця виселила [PERSON] з будинку у літню кухню. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, суд протокольним рішенням вирішив за можливе провести розгляд справи без участі відповідача [PERSON] . Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11 березня 1998 року, виданим 15.04.2022 року сільським головою Біськовицької сільської ради Самбірського району Львівської області на підставі рішення виконкому Воютицької сільської ради від 29.01.1998 року №8 (а.с.14, 97, 98-101). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 303960568 від 30.06.2022 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а.с.15). Згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством Львівської обласної ради «Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.02.2022 року зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, двоповерховий, цегляний, загальною площею 188,4 кв. м, житловою 99,8 кв. м. складається з 6 житлових кімнат, 4 коридорів, , ванної, кухні, гаражу, комори, цокольного поверху; оснащений водопостачанням, газопостачанням, електропостачанням, опалення та каналізація місцева (а.с.16-23). Згідно відмітки у паспорті [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку 23 квітня 1998 року (а.с.13). Згідно копії домової книги (наданої відповідачами) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в даному будинку 28 квітня 1998 року (а.с.54-58). Згідно довідки виконавчого комітету Біськовицької сільської ради від 23.03.2023 року [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , її сім`я складається з таких осіб: [PERSON] , (племінниця), [PERSON] (чоловік племінниці), [PERSON] (дочка племінниці), [PERSON] (зять племінниці проживає без реєстрації), [PERSON] (онук племінниці) (а.с.26). [PERSON] 14.07.2022 року звернулася за допомогою у вирішенні житлової проблеми до голови Біськовицької сільської ради з заявою, в якій просила створити комісію та здійснити обстеження її житлово-побутових умов, оскільки її племінниця разом з сім`єю не допускає її до будинку, який належить їй на праві приватної власності (а.с.24). Розпорядженням Біськовицького сільського голови від 09 вересня 2022 року №415 «Про створення комісії щодо визначення матеріально-побутових умов проживання [PERSON] » було створено комісію у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якій доручено провести відповідне обстеження (а.с.74). Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 26 вересня 2022 року, який підписаний членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та в якому зазначено, що членами комісії проведено обстеження умов проживання [PERSON] . Внаслідок проведеного обстеження встановлено, що [PERSON] проживає в літній кухні, а племінниця зі своєю родиною проживає в будинку, який розташований на одному подвір`ї. Племінниця зі своєю сімєю користується двома житловими кімнатами, ваною, коридором. На 2-й поверх комісію не пустили. Встановлено, що сім`ї скандальні, проживати в належних та спокійних умовах неможливо. Було рекомендовано звернутися до суду (а.с.29). 08 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області з повідомленням про вчинення злочину, в якому зазначила, що [PERSON] незаконно привласнив офіційні документи, які посвідчували її право власності на будинок, будинкову книгу, документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Просила притягнути його до кримінальної відповідальності (а.с.30-31). Згідно відповіді начальника Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Захарчика С.В. від 22.09.2022 року їй було повідомлено, що у фактах, викладених у звернення маються цивільно-правові відносини, тому рекомендовано звернутися до суду (а.с.32). Про численні звернення [PERSON] до органів поліції свідчать численні відповіді Самбірського РВП ГУНП у Львівській області на такі на протязі 2020-2022 років (а.с.33-37). На запит адвоката Дащищак О.С. надійшла відповідь з Біськовицької сільської ради від 23.03.2023 року, про те, що по даній проблемі неодноразово було створено комісії виїжджали також правоохоронні органи (а.с.27). На протязі 2019-2022 років як відносно [PERSON] , так і відносно [PERSON] , складалися протоколи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, разом з тим згідно досліджених постанов Самбірського міськрайонного суду зазначені особи до адміністративної відповідальності не притягалися (звільнялися від адміністративної - оголошувалося усне зауваження, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності (80-84, 88-90). Що підтверджує,\~що між сторонами склались неприязні стосунки та конфліктна ситуація\~\~з приводу користування житловим будинком [ADDRESS] . Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, пункт 82). За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно\~ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту». У постанові Верховного\~Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосування\~статті 391 ЦК України\~та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.\~Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав». \~ \~ \~ \~Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є усунення перешкод у користуванні житлом, що полягають в усуненні [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом її вселення у вказаний будинок. Право власності [PERSON] на зазначений будинок відповідачами не спростовується. При цьому посилання відповідачів, що спірний будинок був побудований на спільні грошові кошти сторін не відносяться до предмету спору про вселення.\~ Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку з 28 квітня 1998 року, зі згоди позивачки, з цього часу по теперішній час проживають в ньому, що також сторонами не спростовується. Доводи про те, що відповідачі не чинять позивачці перешкоди у користуванні спірною квартирою є безпідставними, оскільки спростовуються як поясненнями сторін про наявність конфліктної ситуації з приводу користування цим житлом, так і численними зверненнями як [PERSON] до органів поліції з приводу протиправної поведінки відповідачів, так із зверненнями відповідачів до поліції на протязі 2019-2023 років. Відповідач [PERSON] \~та допитана\~в якості\~свідка [PERSON] \~не змогли\~суду пояснити\~яку кімнату\~в багатокімнатному\~двоповерховому будинку\~ [ADDRESS] загальною\~площею 188,4\~кв. займає його власниця [PERSON] , де в зазначеному будинку знаходяться її особисті речі, меблі тощо. В даному випадку неважливо, що на території домоволодіння міститься будинок [ADDRESS] , в якому фактично мешкає [PERSON] , оскільки це не стосується предмету спору власника про усунення перешкод в користуванні спірним будинком. Щодо невідповідності Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 26 вересня 2022 року формі Акту, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 04 липня 2022 року № 190, на що посилається адвокат Кіт В.Ю., суд зазначає, що така форма акту затверджена відповідно до\~пункту 8\~Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 807),\~пункту 9\~Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192,\~пункту 5\~Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117,\~пункту 5-1\~Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373,\~пункту 8\~Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 (зі змінами). Тобто не стосується правовідносин, за якими складався Акт від 26 вересня 2022 року. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні шляхом допиту свідка [PERSON] судом встановлено та не спростовано стороною позивача, що він не був присутнім при складанні Акту, про все, що в ньому зазначено він дізнався він інших членів комісії. Сторонами не було заявлено клопотання щодо допиту в якості свідків інших членів \~комісії [PERSON] \~та \~ [PERSON] .За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначений доказ є недопустимим, не бере цей доказ до уваги. Установивши, що\~право позивачки, як власника майна порушено, оскільки відповідачі чинять перешкоди у користуванні таким майном, суд дійшов висновку, що про задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивачки у спірний будинок та надання їй ключів від вхідних та міжкімнатних дверей будинку [ADDRESS] . З приводу позовної вимоги не чинити надалі перешкоди в користуванні будинком, суд вважає, що такі задоволенню не підлягають, оскільки суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси громадян. Задоволенням позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод шляхом вселення позивачки в будинок фактично спір вирішено. У випадку подальшого порушення права власності позивача на належне їй майно вона не позбавлена права звернутись за судовим захистом, однак на теперішній час вимоги щодо зобов`язання подальшого перешкоджання є надмірно заявленими та необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів тапроведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с.1). Враховуючи, що судом задоволено вимогу немайнового характеру, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 357,87 грн. з кожного. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Згідно ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~ Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~ При зверненні до суду в позовній заяві зазначено, що між позивачем та адвокатом Дащишак О.С. 08.03.2023 року було укладено договір-доручення №6 про надання правової допомоги. Додатком №1 до даного договору погоджена вартість правових послуг, а саме вартість однієї години роботи адвоката 1500 грн. та сума завдатку 5000,00 грн. (а.с.9-10). Також зазначено, що документи, підтверджуючі кінцевий розрахунок наданих правових послуг буде надано суду пізніше ( а.с.5). 10 жовтня 2023 року через канцелярію суду (до судового засідання) адвокатом Дащишак О.С. були подані: Акт виконаних робіт та квитанція про перерахування 7000,00 грн. та заявлено клопотання про стягнення з відповідачів понесених позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката в загальній сумі 12000,00 грн. (а.с.165-166). Відповідачі заперечували проти стягнення з них понесених позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката, посилаючись на необґрунтованість, недоведеність суми, неспівмірність із складністю справи (а.с.169-170). Суд вважає, що понесені позивачкою витрати на правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню частково в сумі 5000,00 грн. з огляду на таке. Згідно з частинами 1, 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Аналогічна позиція міститься в постановах ВС у\~справах № 922/676/21 від 14.12.2021,\~№ 905/716/20 від 08.04.2021,\~№ 916/2087/18 від 31.03.2021,\~№ 922/3812/19 від 10.12.2020.\~ Критерії визначення справедливого розміру відшкодування судових витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовуються і Європейським судом з прав людини. Наприклад, у п. 80\~Рішення ЄСПЛ від 12.10.2006 по справі «Двойних проти України»\~зазначається:\~«відповідно\~ до\~ практики\~ Суду\~ заявнику\~\~відшкодовуються тільки\~ ті\~ судові\~ витрати,\~ які\~ були\~ доведені,\~ що\~ вони\~ були необхідними\~ та\~ фактично понесеними,\~ а також обґрунтованими щодо\~ розміру».\~Аналогічні висновки зазначені й у п. 34, п. 35\~Рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 по справі Гімадуліна та інші проти України\~та у п. 95\~рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 по справі «Баришевський проти України».\~ Отже, стороні при поданні заяви на відшкодування судових витрат на правничу допомогу слід пам`ятати, що недостатньо подати заяву та докази на підтвердження понесених витрат. Потрібно враховувати і інші аспекти та моменти, які є відмінними для кожної окремої судової справи. В даному випадку, позивачкою суду не було подано суду попереднього розрахунку суми судових витрат. Крім того, суду не наданий позивачем договір-доручення №6 від 08.03.2023 року про надання правової допомоги, а наданий лише Додаток №1 до даного договору, в якому зазначена сума завдатку 5000,00 грн. та квитанція про його спалту (а.с.9-10). Враховуючи, викладене суд вважає доведеним саме понесені позивачкою витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. А тому підлягає стягненню з відповідачів на користь [PERSON] суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1666,67 грн. з кожного.

Outcome: partial