Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: стягувати з відповідача в її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття; стягнення аліментів розпочати з моменту подання позовної заяви до суду. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивачка зазначила,\~що між\~нею та\~відповідачем \~ 24\~січня 2014\~р.\~зареєстровано шлюб\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Петровського районного\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області,\~актовий запис\~№ 4.\~З липня\~2021\~р.\~вони спільно\~не проживають\~та вирішили\~розлучитися. За час шлюбу в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка є неповнолітньою, проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач коштів на утримання дитини не дає, не забезпечує її, не турбується про її життя та здоров`я. Позивачка самостійно намагається матеріально забезпечити дочку та виконує всі покладені на неї законом обов`язки. Відповідач фізично здоровий, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, але добровільно цього не робить, що змушує позивачку звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.07.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судові засідання, призначені на 09.08.2023, 18.09.2023, 05.10.2023 та на 24.10.2023, сторони не з`явилися. Від позивачки судом 11.07.2023 та 09.10.2023 отримано заяви про розгляд справи за її відсутності, де зазначено, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Дії позивачки не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачу повістки про виклик до суду на 09.08.2023 та на 18.09.2023 були надіслані за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повернуті до суду без вручення адресату з відмітками Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою, за кордоном». Оскільки судові\~повістки надсилалися\~відповідачу на\~відому судові\~адресу,\~тому,\~відповідно до\~ч.1\~ст.131\~ЦПК України,\~вважаються доставленими,\~навіть якщо\~учасник судового\~процесу за\~цією адресою\~більше не\~проживає. Про виклик до суду на 05.10.2023 та на 24.10.2023 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3\~ст.131\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу зобов`язані\~повідомляти суд\~про причини\~неявки у\~судове засідання.\~У разі\~неповідомлення суду\~про причини\~неявки вважається,\~що учасники\~судового процесу\~не з`явилися\~в судове\~засідання без\~поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24 січня 2014 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 4. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 169 від 20 грудня 2016 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.12.2016 Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають. Малолітня дочка сторін проживає з позивачкою, відповідач, який проживає окремо від сім`ї, коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Судом встановлено, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] потребує також матеріальної допомоги батька [PERSON] в силу положень ст.ст.141,180 СК України, який є працездатним, фізично здоровим та може надавати таку матеріальну допомогу, а протилежних обставин судом не встановлено та жодних заперечень відповідач до суду не подав, враховуючи зазначені позивачкою підстави позовних вимог, беручи до уваги положення ст.ст. 181-183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 11.07.2023, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 грн. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 гривень. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового\~збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1073,60 гривень. На підставі ст.ст. 75, 81, 84, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved