Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення оцінки нанесеного збитку, пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції та моральної шкоди, в якій просить суд: - стягнути з відповідача на його користь суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 23809,48 грн., витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП у розмірі 2800,00 грн., пеню у розмірі 1452,34 грн., 3 % річних у розмірі 273,38 грн., та індекс інфляції у розмірі 346,13 грн, а разом 28681,33 грн.; -стягнути з відповідача на його користь суму нанесеної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; - стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 29 вересня 2020 року о 14 год. 30 хв. у м. Харкові по пр. Людвіга Свободи, 31, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на припаркований автомобіль) за участю автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля Peugeot 307, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на час ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальності Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом №128317332 від 04.05.2020 року. 30.09.2020 року позивач звернувся до представника страхової компанії у місті Харкові з повідомленням про ДТП та подав відповідні документи, а також заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати. 23.12.2020 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 16703,49 грн. Страхове відшкодування було сплачено страховою компанією на користь позивача відповідно до Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу становить 20044,19 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 20044,19 грн. з ПДВ; 16703,50 грн. без врахування ПДВ. Однак, як зазначено позивачем, розрахована та перерахована йому сума страхового відшкодування не відповідає дійсній реальній вартості відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу на деталі, що підлягають заміні, 28.12.2020 року звернувся для проведення незалежної оцінки нанесеного йому збитку у результаті ДТП до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта Бочарова С.М. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та 44508,56 грн. без урахування ПДВ. За проведене дослідження позивачем сплачено 2800,00 грн., цю суму позивач просить стягнути з відповідача. На заяву позивача від 07.04.2021 р. про доплату страхового відшкодування у розмірі 27715,07 грн. відповідачем надіслано на адресу позивача 18.05.2021 р. лист разом з копіями Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. складеного спеціалістом (аварійним комісаром) Шерстюк О.В. та висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] . З висновку автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] вартість матеріального збитку, завдано власнику майна автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає 23398,87 грн. в тому числі 1972,31 грн. ПДВ за вартість матеріалів та складових. Позивач, не погодившись з вищезазначеними висновками звернувся для отримання рецензії до Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України», яка 01.05.2023 р. надала рецензію про те, що висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р. №ЦВ/20/6856, виконаний оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. Фондом державного майна України за результатами розгляду скарги позивача на засіданні Екзаменаційної комісії було прийнято рішення позбавити [PERSON] кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №14 від 29.02.2020 р. та анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 20.12.2022 р. №626/2022, також, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 25.05.2020 р. №419/20 виданий ТОВ «Партнер-Консалт» було анульовано. Таким чином, доказі надані відповідачем є неналежними доказами, страхова компанія повинна доплатити позивачу страхове відшкодування, що нею зроблено не було. Своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 5000,00 грн. та проситься стягнути з відповідача на його користь. Так як на юридичну природу виниклих правовідносин розповсюджує свою дію ст. 625 ЦК України, та відповідно до п. 36.5 п. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1452,34 грн., 3 % річних у розмірі 273,38 грн., та індекс інфляції у розмірі 346,13 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Кайданнік Д.А. подано до суду заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача: суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 22809,49 грн., пеню у розмірі 4088,82 грн., 3 % річних у розмірі 684,28 грн., індекс інфляції у розмірі 4113,71 грн., витрати позивача з проведення рецензії висновку оцінювача відповідача у розмірі 3000,00 грн., а разом 34696,30 грн.; також стягнути з відповідача на користь позивача суму нанесеної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» скористалось своїм правом та його представником подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обгрунтування заперечень проти позовних вимог представник відповідача посилався на те, що позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 16703,50 грн. відповідно до Аварійного сертифікату 10-D/79/9. Пізніше, коли позивач не був згодний із сумою страхового відшкодування, страховою компанією було замовлено в ТОВ «Партнер-Консалт» автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку якого вартість матеріального збитку завданого майну позивача становить 23398,87 грн., в тому числі ПДВ 1972,31 грн. Страховою компанією було доплачено позивачу в рахунок страхового відшкодування 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн. Таким чином, як вважає представник відповідача, страхова компанія не порушувала жодних вимог чинного законодавства України та запевняє суд, що страхова компанія завжди сумлінно виконує всі зобов`язання покладені на неї чинним законодавством України. Позивач не надав доказів щодо здійснення фактичного відновлювального ремонту ТЗ, тому відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума, що відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Позивач повинен довести, що коштів сплачених страховою компанією з врахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, йому дійсно не вистачило для ремонту пошкодженого автомобілю. Висновок № 30С від 27.01.2021 року, на який посилається позивач, складений тільки через 3 місяці після настання ДТП, тому він не може бути належним та допустимим доказом вартості завданого збитку, оскільки ціни в ньому зазначені з надбавкою 20% та станом на 26.01.2021 року, а не станом на дату ДТП. Під час огляду представником страхової компанії ТЗ було зафіксовано одні показання одометру (пробіг), а на час складання висновку інші показання, тобто, позивач проводив користування транспортним засобом в пошкодженому стані, що значно впливає на його стан в цілому, а також на вартість відновлювального ремонту. Також, позивач не надав доказів рецензування, тому і Аварійний сертифікат і автотоварознавче дослідження від 04.06.2021 р. є дійсні. Доказів на підтвердження понесених витрат на лікування від наслідків ДТП позивачем не надано, тоді як відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховою компанією потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП у розмірі 5 відсотків страхової виплати, тому у стягнені моральної шкоди належить відмовити. Витрати на проведення експертизи позивачем також не доведені, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є доведеними, грунтуються на належних та допустимих доказах наданих позивачем до суду та узгоджуються з правовими позиціями викладеними в постанові Верховного Суду у справі №758/16044/16-ц, постанові Харківського апеляційного суду у справі № 619/1955/19, у рішеннях Господарського суду Харківської області у справах №922/1341/19, №922/1342/19, №922/1343/19, №922/3132/19. Обсяг відповідальності страхової компанії перед позивачем обмежується лімітом відповідальності у розмірі 130000,00 грн, зазначеному в полісі № 128317332 від 04.05.2020 р., франшиза складає 0,00 грн., тоді як позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі значно меншому обсягу відповідальності. Аварійний сертифікат №10-D/79/9 складений аварійним комісаром [PERSON] виконаний з порушенням законодавства про оцінку майна, звіт автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6826 від 04.06.2021 р. складений оцінювачем [PERSON] також виконаний з порушенням законодавства про оцінку майна. Разом зі звітом оцінювача [PERSON] не надано додатки до звіту: протокол огляду КТЗ, фотографії пошкоджених складових автомобіля, опис пошкоджень зафіксований оцінювачем, роздруківку з бюлетеня автотовароведа №114, що свідчить що цей звіт не відповідає формі його викладення те методиці. Порядок стягнення моральної шкоди регулюється ст.23, 1167 ЦК України, а не спеціальним законом, яка полягає у неналежному виконанні відповідачем своїх обов`язку з виплати страхового відшкодування. Законодавець встановлює, що розрахунок нанесеного збитку проводиться на дату проведення оцінки, а відповідач підміняє поняття щодо дати на яку необхідно розраховувати нанесений збиток. Посилання представника відповідача на правові позиції у справах №545/38/19, №204/6817/20, №757/266657/16-ц, №520/8867/15-ц, №202/145/20 не можуть бути застосовні, оскільки позивач надав свої заперечення та пояснення до суду, що аварійний сертифікат і звіт оцінювача відповідача виготовлений з порушенням законодавства про оцінку майна, є неповним, виготовлений без огляду об`єкту оцінки по матеріалам наданим відповідачем (№202/145/20, №520/8867/15-ц); автомобіль позивача не є фізично знищеним, він підлягає ремонту оскільки вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу не перевищує ринкову вартість автомобіля до дати ДТП (№545/38/19, №204/6817/20); справа №757/266657/16-ц взагалі відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких викладено аналогічні доводи зазначені в відзиві на позовну заяву. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що 29 вересня 2020 року о 14 год. 30 хв. у м. Харкові по пр. Людвіга Свободи, 31, відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на припаркований автомобіль) за участю автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля Peugeot 307, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , автомобіль Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за порушення п.п. 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] перед третіми особами під час керування автомобілем Peugeot 307, д.н.з. [NUMBER] , на момент вчинення ДТП 29.09.2020 року, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальності Страховій компанії «Альфа-Гарант» за полісом №128317332 від 04.05.2020 року, строк дії якого з 00 год. 00 хв. 05.05.2020 р. по 04.05.2021 р. Згідно інформації з бази даних МТСБУ щодо поліса №128317332 від 04.05.2020 року, вищезазначений поліс станом на 29.09.2020 року є діючим, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. 30.09.2020 року позивач звернувся до представника страхової компанії у місті Харкові з повідомленням про ДТП та подав відповідні документи, а також заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати. 12.10.2020 року представником страхової компанії було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та за його результатами складено протокол огляду з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП, що зазначено у відповіді Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» від 21 квітня 2021 року. 15.12.2020 року позивач надав страховій компанії у місті Харкові завірену судом копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року згідно якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. 23.12.2020 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь [PERSON] через мобільний додаток страхове відшкодування у розмірі 16703,49 грн., що підтверджується підтвердженням з мобільного додатку банку про зарахування. Страхове відшкодування було сплачено страховою компанією на користь позивача відповідно до Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , від 18.11.2020 року, складеного спеціалістом (аварійним комісаром) Шерстюк Олександром Віталійовичем, відповідно до якого вартість відновлювального ремонт транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу становить 20044,19 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 20044,19 грн. з ПДВ; 16703, 50 грн. без врахування ПДВ. Розрахунком страхового відшкодування ТДВ Страхова компанія «Альфа-гарант» підтверджено визначення суми страхового відшкодування у розмірі 16703,49 грн. Позивач, так як він вважав, що розрахована та перерахована відповідачем йому сума страхового відшкодування не відповідає дійсній реальній вартості відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу на деталі, що підлягають заміні, 28.12.2020 року звернувся для проведення незалежної оцінки нанесеного йому збитку у результаті ДТП до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , про що було укладено договір про надання послуг з автотоварознавчого дослідження від 28.12.2020 р. за №78/20. \~ \~ \~ \~28.12.2020 р. ФОП [PERSON] за приписами п. 34.2, 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відправив на адресу відповідача та [PERSON] телеграми із запрошенням на огляд автомобіля позивача, останні на огляд не з`явились. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта Бочарова Сергія Миколайовича вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та 44508,56 грн. без урахування ПДВ. Дослідження судовим експертом Бочаровим С.М. проводилась на підставі договору, укладеного між [PERSON] та суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] за №78/20 від 28.12.2020 року. Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 27 січня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] вартість робіт з автотоварознавчого дослідження становить 2800,00 грн. Відповідно до платіжного доручення від 28.12.2020 року [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] плату за автотоварознавче дослідження згідно виставленого рахунку за договором за №78/20 від 28.12.2020 року в розмірі 2800,00 грн., що підтверджує понесені позивачем [PERSON] витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2800,00 грн. 07.04.2021 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 27715,07 грн. та надав останньому завірену копію звіту судового експерта. Як зазначено позивачем, 18 травня 2021 року він отримав на свою електронну адресу лист Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» від 21.04.2021 року разом з копіями Аварійного сертифіката 10-D/79/9 від 18.11.2020 р. складеного спеціалістом (аварійним комісаром) Шерстюк О.В. та висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] . Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р., складеного оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] вартість матеріального збитку, завдано власнику майна автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає 23398,87 грн. в тому числі 1972,31 грн. ПДВ за вартість матеріалів та складових. Судом встановлено, що у Аварійному сертифікаті №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаному аварійним комісаром [PERSON] відсутні дані про замовника цього Аварійного сертифікату, не зазначено матеріали на підставі яких складено цей Аварійний сертифікат, відсутній протокол огляду транспортного засобу складений аварійним комісаром або сертифікованим на це працівником страхової компанії, відсутня фототаблиця об`єкту дослідження, відсутнє кваліфікаційне свідоцтво, що підтверджує, що [PERSON] має статус аварійного комісара, що підтверджує його невідповідність вимогам викладеним в п. 5, 6, 7, 10, 11 Типового положення «Про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. №8. Крім того, згідно рецензії від 01 травня 2023 року Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» висновок автотоварознавчого дослідження від 04.06.2021 р. №ЦВ/20/6856, виконаний оцінювачем ТОВ «Партнер-Консалт» [PERSON] не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний, його виконано з порушенням п. 4.4, 5.1., 5.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Відповідно до листа Фонду державного майна України від 21 липня 2023 року за №10-59-18111 за результатами розгляду скарги позивача від 23.05.2023 р. на засідання Екзаменаційної комісії було прийнято рішення позбавити (анулювати) [PERSON] кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №14 від 29.02.2020 р. (Наказ Фонду №1230 від 07.07.2023 р.), анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 20.12.2022 р. №626/2022, видане суб`єкту оціночної діяльності фізичній особі [PERSON] (Наказ Фонду №1266 від 14.07.2023 р.). З вищезазначеного листа вбачається, що сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 25.05.2020 р. №419/20 виданий ТОВ «Партнер-Консалт» було анульовано (Наказ Фонду від 15.12.2022 р. №1572), у подальшому зазначене товариство сертифікат суб`єкта оціночної діяльності у Фонду не отримувало. З вищезазначеного вбачається, що Аварійний сертифікат №10-D/79/9 від 18.11.2020 р. виконаний аварійним комісаром [PERSON] та висновок автотоварознавчого дослідження №ЦВ/20/6856 від 04.06.2021 р. суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Партнер-Консалт» виконаний [PERSON] , на замовлення відповідача є недопустимими доказами на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку. Належність та допустимість вищезазначених висновків відповідачем суду не доведено. У зв`язку зі змінами в законодавстві України, що стосується оформлення висновків експертів а саме: п.п.1.8, 4.21 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослідження та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових- експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 у редакції Наказу Міністерства юстиції України №19/50/5 від 26.12.2012 р зі змінами і доповненнями на теперішній час на заяву позивача судовий експерт Бочаров С.М. привів висновок №30С від 27 січня 2021 року у відповідність до вимог діючого законодавства України. Відповідно до висновку експерта №30/1С від 05 жовтня 2021 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року складає 44508,56 грн. без урахування ПДВ. Дослідження судовим експертом Бочаровим С.М. проводилась на підставі договору, укладеного між [PERSON] та суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] за №78/20 від 28.12.2020 року. Відповідно до акту прийому-передачі робіт від 27 січня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] вартість робіт з автотоварознавчого дослідження становить 2800,00 грн. Відповідно до платіжного доручення від 28.12.2020 року [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] плату за автотоварознавче дослідження згідно виставленого рахунку за договором за №78/20 від 28.12.2020 року в розмірі 2800,00 грн., що підтверджує понесені позивачем [PERSON] витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2800,00 грн. Рецензія від 01 травня 2023 року Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» проводилась у відповідності до умов договору №14/04/1-2023 від 14.04.2023 року, укладеного з адвокатом Кайданнік Д.А. Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 03.05.2023 року вартість послуг по рецензуванню звіту про оцінку майна складає 3000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 19.04.2023 року адвокатом Кайданнік Д.А. перераховано Громадській організації «Всеукраїнська громадська організація «Союз експертів України» плату за послугу з рецензування у розмірі 3000,00 грн., що підтверджує понесені позивачем [PERSON] витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до підтвердженням з мобільного додатку банку про зарахування, 07.06.2021 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» перераховано на користь [PERSON] через мобільний додаток страхове відшкодування у розмірі 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн. Враховуючи проведені оплати страховою компанією на користь позивача 23.12.2020 року у розмірі 16703,49 грн., 07.06.2021 у розмірі 4723,07 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., це є підтвердженням сплати страховою компанією позивачу суми страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пені у розмірі 272,51 грн. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі Відповідно до ст. 979 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договором страхування є письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування», ст. 981 ЦК України факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно ст. 983 ЦК України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.9.2. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до умов поліса №128317332 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого у розмірі 260000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну потерпілого у розмірі 130000,00 грн. Судом встановлено, що матеріальна шкода, завдана майну позивача склала 44508,56 грн. та не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого станом на час ДТП була забезпечена за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №128317332 від 04.05.2020 р., забезпеченим згідно з полісом є транспортний засіб - автомобіль Peugeot 307, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] під час ДТП, у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» виникло деліктне зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування. Статтею 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2019 року №200/4309/14-ц, від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором. Зокрема, згідно з ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування, три проценти річних від простроченої суми, пеня та інфляційні збитки, а також витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП та витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнекр-Консалт» [PERSON] . Доказів в спростування обставин, наведених позивачем та його представником та підтверджених наданими ними доказами, представником відповідача суду не надано, клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи суд відхиляє, бо призначення експертизи більш ніж через 3 роки після вчинення ДТП не є доцільним. Суд приймає висновок експертного автотоварознавчого дослідження №30/1С від 05 жовтня 2021 року судового експерта Бочарова Сергія Миколайовича, яким висновок експертного автотоварознавчого дослідження №30/С від 27.01.2021 року судового експерта Бочарова Сергія Миколайовича, приведений у відповідність до вимог діючого законодавства України, та яким визначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 29.09.2020 року у розмірі 49901,14 грн. з урахуванням ПДВ та у розмірі 44508,56 грн. без урахування ПДВ, в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру нанесеного позивачу збитку у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП 29.09.2020 р. Понесені позивачем [PERSON] витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. є підтвердженими належними та допустимими доказами, однак представник позивача у заяві про уточнення та збільшення розміру позовних вимог не ставить питання про відшкодування цих витрат, тому, судом витрати з проведення оцінки нанесеного збитку внаслідок ДТП в розмірі 2800,00 грн. з відповідача на користь позивача не стягуються. Понесені позивачем [PERSON] витрати з проведення рецензії висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Партнекр-Консалт» [PERSON] є підтвердженими належними та допустимими доказами, представник позивача просить суд стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати в розмірі 3000,00 грн. Отже, як встановлено судом, вимоги позивача обумовлені нормами матеріального права. Вирішуючи питання про момент виникнення прострочення грошового зобов`язання, суд виходить з наступного: Згідно з ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Згідно з ст. 36.7. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що страховою компанією перераховано на рахунок позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 21426,56 грн. та пеню у розмірі 272,51 грн., недоплачена позивачу сума страхового відшкодування складає 22809,49 грн. Враховуючи, що відповідач частково доплатив позивачу страхове відшкодування 07 червня 2021 року, внаслідок чого позивач звернулася до суду, оскаржуючи відмову відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, за таких обставин суд погоджується з доводами сторони позивача, що моментом прострочення виконання грошового зобов`язання слід вважати день 08 червня 2021 року. Таким чином, позивач має право на виплату пені відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року. У зв`язку з цим, суд вважає, що стягненню з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає пеня за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4088,82 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд вважає їх також законними та обґрунтованими, оскільки в даному випадку обов`язок страховика щодо виплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, відповідач прострочив виконання цього грошового зобов`язання, що суд вважає доведеним. Доводи представника відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджують норми\~ст. 625 ЦК України\~суд вважає безпідставними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття\~526, частина друга статті\~625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Суд вважає, що стягнення пені, не виключає можливість одночасного стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч.2\~ст.625 ЦК України, оскільки вони є різними правовими інститутами. Суд погоджується з розрахунком сторони позивача та вважає, що з відповідача підлягає стягнення 3 % різних за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 684,28 грн. Також, суд погоджується з розрахунком сторони позивача щодо стягнення інфляційних витрат та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 08.06.2021 р. по 07.06.2022 року від простроченої суми 22809,49 грн. у розмірі 4113,71 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь моральної шкоди суд зазначає наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою\~статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Положеннями частин першої третьої статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі статтями 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач в своєму позові зазначає, що моральна шкода полягає у переживаннях, емоційної напруженості, порушенні життєвих планів та зміні звичайного життєвого устрою (необхідність участі в судовій тягонині, відвідуванні експертних установ, юристів, адвокатів та судових органів для відновлення порушених своїх прав відповідачем). Причиною виникнення цих всіх змін є те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання передбачені законом щодо сплати позивачу страхового відшкодування, а позивач в зв`язку з цим був позбавлений можливості відновити стан свого автомобіля до стану, який був до моменту ДТП, оскільки в нього бракує коштів завершити ремонт, він змушений був експлуатувати свій автомобіль який мав неналежний вигляд, експлуатація автомобіля, який мав неналежний вигляд постійно привертала до себе увагу дорожньо - патрульної служби поліції, які періодично зупиняли його для пояснень звідки виникли пошкодження на ТЗ. Ситуація, що стала підставою цього позову за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Позивач обумовлює заявлений розмір моральної шкоди у 5000,00 грн., тим, що страховик відмовився сплачувати позивачу страхове відшкодування, цим самим поставив позивача у скрутне становище, завдав йому моральних страждань, позивач вимушений був звертатись до суду за захистом свої порушених прав. Судом встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, при цьому суд вважає, що компенсація моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. буде достатньою та справедливою мірою сатисфакції порушених прав позивача, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Статтею 59\~Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною другою статті 15\~ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1-6 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, до предмета доказування у справі входить склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)). Також, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статус гр-на Кайданнік Дмитра Анатолійовича, як адвоката, підтверджено відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5344 від 30 січня 2019 року. Статус адвоката Кайданнік Д.А., як представника позивача за цим позовом, підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АН №1111166 від 25 січня 2023 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №2022/02/01 від 01 лютого 2022 року. На підтвердження факту надання позивачу правової допомоги надано договір про надання правової допомоги №2022/02/01 від 01 лютого 2022 року, укладений між [PERSON] , як адвокатом, та [PERSON] , як клієнтом, відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами та виконувати інші обов`язки передбачені договором. Пунктом 3.1 договору визначено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар, розмір якого та строк сплати вказується в додатковій угоді. Пунктом 5.1. договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє на строк за домовленістю між сторонами та закінчує свою дію після підписання акту виконаних робіт. З додаткової угоди від 01 лютого 2022 р. до договору про надання правової допомоги №2022/02/01 від 01 лютого 2022 року зазначено зміст доручення: адвокат зобов`язується скласти та подати до суду: відповідь на відзив, додаткові докази, заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог та здійснити представництво в суді 1-й інстанції у справі №638/15892/21. За правову допомогу, вказану в п. 1 цією додаткової угоди клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 6000,00 грн. Оплата клієнтом адвокату гонорар (винагорода) здійснюється у формі післясплати після отримання на руки клієнтом рішення суду за цим позовом, протягом 3-х календарних днів з дня отримання зазначеного вище документа. В акті виконаних робіт від 07 червня 2023 року зазначено, що адвокатом повністю виконані умови договору про надання правової допомоги №2022/02/01 від 01 лютого 2022 року, а також умови додаткової угоди від 01 лютого 2022 року, а саме: складено та подано до суду: відповідь на відзив, додаткові докази. Заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, здійснено представництво інтересів уточнення та збільшення розміру позовних вимог, здійснено представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції у справі №638/15892/21. За правову допомогу, вказану в п. 1 цієї додаткової угоди, а також за представництво інтересів клієнта адвокатом в суді 1 інстанції клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 6000,00 грн. Правова допомога надана вчасно і якісно, у відповідності до умов договору та додаткової угоди, у клієнта претензій немає. Цей акт є підставою для оплати вказаної суми клієнтом у повному обсязі після отримання адвокатом рішення суду у справі №638/15892/21. Адвокатом виставлений клієнту рахунок на оплату виконаних робіт від 07 червня 2023 року на суму 6000.00 грн. Однак, всупереч викладеному, представником позивача не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (відповідних розрахунків матеріали справи не містять), не надано доказів про оплату позивачем суми гонорару (винагороди) адвокату та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, (відповідних квитанція до прибуткового касового ордера, або платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, або касового чеку матеріали справи не містять), хоча, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. Визначити, який час витрачений адвокатом на надання правової допомоги з метою встановлення співмірності розміру визначеного сторонами гонорару не вбачається можливим, бо який час адвокатом було витрачено ним не зазначено. Вищезазначене позбавляє суд можливості перевірити надані адвокатом розрахунки й оцінити співмірність визначеної позивачем та його представником суми витрат характеру виконаної представником роботи та наданих ним послуг. Так як доказів того, що позивачем проведено фактичну оплату гонорару адвокату в розмірі 6000,00 грн. суду не надано, це дає підстави зазначити, що ці витрати позивача не є позивачем понесеними, тоді як стягненню підлягають лише понесені витрати. В заяві про уточнення та збільшення розміру позовних вимог представник позивача в обгрунтування стягнення моральної шкоди просить суд застосувати правові висновку Верховного Суду, та зазначає наступне. Відповідно до рішення ЄСПЛ справа «Бєлоусов проти України» (Заячва № 4494/07) від 07.02.2014 року суд зазначив, що «хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями, як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України». Також в постанові СВ/КАС від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 зазначено: «у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен». Крім того, постановою від 20.11.2018 року у справі №910/23210/17 Верховний Суд висловив наступну позицію: «розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта». Також, представником позивача зазначено, шо з огляду на наведене слід наголосити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданий послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено ( п.1. ч.2 ст. 137 ЦПК України), аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №992/445/19; від 22.01.2021 у справі №925/1137/19; Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 у справі №317/1209/19; від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц; від 17.02.2021 у справі №753/1203/18; від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19. Тобто, як ним зазначено, є необхідність в вирішенні питання про стягнення судових витрат з відповідача (витрат на правову допомогу) у розмірі 6000,00 грн., яких позивач на зазнав, а ще зазнаватиме. З приводу вищевикладеного суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, з вищезазначеної норми не випливає, що суд при ухваленні рішення в обов`язковому порядку при застосуванні до спірних правовідносин норм права повинен застосовувати висновки, викладені в постановах Верховного Суду. Чи застосовувати взагалі чи ні висновки викладені в постановах Верховного Суду під час ухвалення рішення по конкретній справі вирішує тільки суд, який ухвалює рішення по справі. Також, з вищенаведених норм не вбачається, що суд при ухваленні рішення по справі при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин зобов`язаний застосовувати саме ті норми права, викладені в постановах Верховного Суду, які просять суд застосувати сторони по справі. \~ \~ \~ \~Суд при\~ухваленні даного\~рішенні по\~цій справі\~вважає за\~необхідне врахувати\~висновки викладені\~в постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду від\~28\~вересня 2023\~року у\~справі N\~686/31892/19 (провадження N 61-4683св23), в якій зазначено, що: «Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Задовольняючи заяви про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав, що заявниками надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь заявників, оскільки суд відмовив у задоволенні позову. З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з огляду на таке. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц\~(провадження N 14-382цс-19). Наявність договірних\~відносин між\~адвокатом Локтіоновою\~С.А.\~та Войтюк\~Р.В.\~підтверджується ордером\~серії ВХ\~N\~1002452\~від 19\~лютого 2020\~року,\~виданому на\~підставі договору\~про надання\~правової допомоги\~N\~б/н\~від 19\~лютого 2020\~року (том\~2,\~а.\~с.\~107). При цьому у матеріалах справи міститься орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 22 червня 2020 року, акт здачі-приймання робіт згідно з договором N б/н від 19 лютого 2020 року, розрахункова квитанція N б/н від 03 лютого 2021 року, копія квитанції N 50 від 16 вересня 2020 року, акт здачі-приймання робіт згідно з договором N б/н від 19 лютого 2020 року, (том 2, а. с. 147-148, 168, 169, 170, 200-201). Наявність договірних\~відносин між\~адвокатом Григоруком\~С.В.\~та [PERSON]\~підтвержується договором\~про надання\~правової допомоги\~від 13\~січня 2020\~року (том\~2,\~а.\~с.\~63). При цьому у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 07 березня 2012 року N 703, ордер серії XM N 008343 від 13 січня 2020 року, заява про орієнтовний розрахунок витрат від 03 липня 2020 року, розрахунок витрат від 03 лютого 2020 року, прибутковий касовий ордер N 3 від 14 серпня 2020 року, акт від 21 вересня 2021 року здачі-приймання робіт згідно з договором про надання правової допомоги (том 2, а. с. 63 (зворот), 65, 146, 171, 172, 205 (зворот)).» . Також в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову правничу допомогу, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення оцінки нанесеного збитку, пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції та моральної шкоди, підлягають задоволенню частково. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial