Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 02.03.2020 року [PERSON] отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 02.03.2020 року. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 10.03.2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 30426,91 грн., з яких: 24767,71 грн. заборгованість за кредитом; 5659,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 30426,91 грн. за кредитним договором №б/н від 02.03.2020 року та витрати із сплати судового збору.. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.06.2023 р. справа передана за підсудністю на розгляд з Вінницького районного суду Вінницької області до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2023 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження в справі. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. 02.03.2020 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з інформацією, викладеною в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування. Вказана заява не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 02.03.2020 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.03.2020 року, виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, основні умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), підписані відповідачем 02.03.2020 року, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, статут АТ КБ «ПриватБанк», витяг з Державного реєстру банків та виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви позивач не надав. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 02.03.2020 року станом на 10.03.2023 року становить 30426,91 грн., з яких: 24767,71 грн. заборгованість за кредитом; 5659,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з положеннями статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як слідує із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 02.03.2020 року в ній відсутні його умови щодо відсоткової ставки. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути відсотки. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді нарахування відсотків. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Щодо посилання позивача на підписаний паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки в межах пільгового період 0,00001% річних, за межами 43,20%, 42%, 37,2% річних, при користуванні лімітом за межами пільгового періоду та при погашенні мінімальними щомісячними платежами 52,84%, 53,45%, 55,74%, 59,00%, 63,48%, 69,39%, 122% та розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,40%, 84%, 74,40% річних, то належить зазначити, що в доданій позивачем до позовної заяви довідці про основні умови кредитування (паспорті споживчого кредиту) зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite». У зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 02.03.2020 року за кредитною карткою «Універсальна». При цьому належить звернути увагу на те, що паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою кредитного договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. Відповідний правовий висновок висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 року в справі №393/126/20. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків належить відмовити. Щодо заборгованості за тілом кредиту, то як слідує з розрахунку тіло кредиту становить 24767,71 грн. При цьому суд враховує, що анкета-заява від 02.03.2020 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 24767,71 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплати судового збору 2184,78 грн. пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial