Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЄС» на його користь середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати, починаючи з 01.09.2022 р. по 01.04.2023 р. в сумі 46\~043,40 грн та судові витрати. У своєму позові позивач посилається на те, що 18.01.2017 р. він був прийнятий на роботу до ТОВ «Ліга - ЄС», в якості начальника дільниці, але відповідач не виплачував заробітну плату в період з березня по серпень у зв`язку з чим утворилась заборгованість яка складає 55 119,75 грн., але вона була виплачена тільки станом на 01.04.2023 р., тобто через 8 місяців. Оскільки профспілки на підприємстві відсутні, він змушений звернути до суду для захисту свого порушеного права та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЄС» на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня 2022р. по серпень 2022р. включно в сумі 55\~119,75 ( п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`ятнадцять) грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЄС» на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати, починаючи з 01.09.2022р. по час прийняття рішення суду, виходячи з середньоденного заробітку 348,81 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у урахуванням зміни предмету позову та просив його задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга-ЄС» на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати, починаючи з 01.09.2022 р. по 01.04.2023 р у сумі 46043,30 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив стягнути середньомісячну заробітну плату за 6 місяців. Представники відповідача ТОВ «Ліга ЄС» директора Синельний І.П., адвокат Демінов О.І., в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов. 07 листопада 2022 р. винесено заочне рішення. 07 березня 2023 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі. 06 квітня 2023 р. ухвалою суду скасовано заочне рішення Вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно заяви від 18.01.2017 р. видано наказ № 03.01.2017к від 24.01.2017 р., на підставі якого [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Ліга-ЄС», в якості начальника дільниці, та укладений безстроковий договір( а.с.6). 31.08.2022 р. позивач надав до ТОВ «Ліга-ЄС» заяву про розірвання договору за згодою сторін(а.с.7). Оскільки позивачу не виплачувалась відповідачем заробітна плата в період з березень по серпень 2022 р., утворилась заборгованість, яка складає 55119,75 грн., що підтверджується довідкою про заробітну плату № 53 від 31.08.2022 р. (а.с.10). Профспілка на підприємстві відсутня, що підтверджується листом № 56 від 08.09.2022 р. на адвокатський запит № 07/09/22 від 07.09.2022 р., а відтак за захистом свого порушеного права позивач звертається до суду. В зв`язку з тривалою не виплатою заробітної плати позивачу, ним було змінено предмет позову. Заборгованість по заробітній платі станом на 01.09.2022 р. становить 55\~119,75 грн. вказана сума заборгованості по заробітній платі у сумі 55 119,75 грн. виплачена тільки станом на 01.04.2023 р. тобто через 8 місяців. Так середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати станом на 01.03.2023 р. становить 46 043,40 грн.( 7673,90 грн. Х 6 місяців) Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення заробітної плати. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною 1 статті 21 ЗУ «Про оплату праці» встановлено право працівника на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У відповідності до ст. ст. 94, 97 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.Як вбачається з Довідки ТОВ «Ліга-ЄС» від 31.08.2022 року, на момент її видачі розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 55 119,75 грн. станом на 01.04.2023 р. заборгованість по заробітній платі у сумі 55 119,75 грн., була погашена в повному обсязі. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Так, позивачем доведено факт того, що мало місцем порушення законодавства про працю та умов трудового договору, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги передбаченої статтею 44 КЗпП України є обґрунтованими. Суд, встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, дійшов до висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Так, як працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку саме за шість місяців в період з 01.09.2022 р. по 31.03.2023 р. у сумі 46\~043,40 грн. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial