Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

06 липня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] \~ заборгованості\~ по\~ невиплаченій\~ заробітній платі в розмірі 123 900 грн, а також заборгованості з розрахунку середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати в розмірі 18 272,40 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідно до наказу № 4 від 01 жовтня 2021 року [PERSON] була зарахована на посаду продавця продовольчих товарів в магазин «Гастрономчик 1», розташованого в [ADDRESS] . 03 жовтня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір про прийняття на роботу на посаду продавця продовольчих товарів із заробітною платою в розмірі 6000,00 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи те, що відповідач за період з 01.10.2021 року по 05.04.2023 року не сплачувала заробітну плату, позивач була вимушена звільнитися з роботи. Наказом від 05 квітня 2023 року за № 4 [PERSON] звільнено з посади продавця продовольчих товарів за згодою сторін. Однак відповідного розрахунку в день звільнення проведено не було. Зазначає, що заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2021 року по 01.11.2021 рік становить 6000,00 грн, за період з 01.12.2021 року по 01.09.2022 рік становить 6500,00 грн, за період з 01.10.2022 року по 01.04.2023 рік становить 6700,00 грн. Загальна заборгованість за весь період складає 123 900,00 грн. Вказує, що за останні два місяці роботи, а саме лютий 2023 року та березень 2023 року було нараховано по 6700,00 грн за кожен місяць. Кількість робочих днів за останні два місяці становить 44 дні, загальний розмір заробітної плати за останні два місяці складає 13 400,00 грн, середньоденна заробітна плата складає 304,54 грн. Період затримки розрахунку складає три місяці, а саме квітень-травень-червень 2023 року. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розраховується шляхом множення кількості робочих днів в період, протягом якого не було виплачено заробітну плату на суму середньоденної заробітної плати. Так, за квітень 2023 року середній заробіток за час затримки становить 6090,80 грн (кількість робочих днів 20, середньоденна заробітна плата - 304,54 грн), за травень 2023 року становить 6090,80 грн (кількість робочих днів 23, середньоденна заробітна плата - 304,54 грн, за червень 2023 року становить 6090,80 грн (кількість робочих днів 22, середньоденна заробітна плата - 304,54 грн). Таким чином, середній заробіток за час затримки за вказаний період складає в сумі 18 272,40 грн. Позивачем неодноразово повідомлялось відповідача про існування заборгованості щодо сплати заробітної плати, однак відповідач добровільно не виконав свої обов`язки по сплаті боргу. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість\~ по\~ невиплаченій заробітній платі в розмірі 123 900,00 грн та заборгованість з розрахунку середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати в розмірі 18 272,40 грн. Крім цього, прохає судові витрати по справі покласти на відповідача. 02 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, адвоката Портянко Є. В. зазначив, що позовні вимоги є повністю надуманими та необґрунтованими, а позивач, з метою особистого збагачення, намагається ввести в оману суд щодо повторного отримання вже виплаченої заробітної плати. Так, дійсно, наказом № 4 від 01.10.2021 року [PERSON] була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] в магазин на посаду продавця продовольчих товарів та до трудових обов`язків приступила безпосередньо 03.10.2021 року. На посаді продавця у ФОП [PERSON] позивач пропрацювала з 01.10.2021 року по 05.04.2023 року. Вказує, що за даний період часу відповідач згідно Трудового договору вчасно та в повному обсязі здійснювалося нарахування (сплата відповідних податків та зборів) та виплати заробітної плати. Так, виплата заробітної плати найнятим працівникам ФОП [PERSON] проводиться виплатою готівкових коштів 2 рази на місяць (авансовий платіж та заробітна плата) на підставі Відомостей на виплату готівки (заробітної плати) та виплати готівки (авансовий платіж). Вказує, що окрім позивача, в магазині працювали інші продавці, які також отримували заробітну плату готівкою на підставі Відомостей на виплату готівки. При отриманні авансового платежу та заробітної плати наймані працівники ставили підпис про одержання коштів. Відомості про виплату заробітної плати та інша бухгалтерсько-господарська документація ФОП [PERSON] зберігалися в магазині. З метою відновлення документації після інциденту викрадення у травні 2023 року невідомими особами бухгалтерсько-господарської документації, у тому числі по виплаті заробітної палати, ФОП [PERSON] підготувала дублікати Відомостей про виплату заробітної плати, на якому інший найманий продавець магазину підписавши зазначені документи, підтвердила факт отримання заробітної плати за минулий період, натомість продавець [PERSON] відмовилася підписувати їх.\~ На підставі цього виник конфлікт між роботодавцем та працівником. Вказує, що після звільнення позивача 05.04.2023 року, остання почала погрожувати та шантажувати колишнього роботодавця, що звернеться до суду про стягнення заробітної плати (повторно), оскільки її підписів про отримання заробітної плати немає. Крім цього, після зникнення документів, про яке позивачу стало відомо, остання постійно говорила, що «стягне заробітну плату ще раз». Враховуючи те, що позивач отримувала заробітну плату в повному обсязі, жодна заборгованість по виплаті такої відсутня, а позивач користуючись обставинами відсутності підписів у відомостях, надає недостовірну інформацію суду, виключно з метою особистого збагачення, представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заробітної плати з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак від представників сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, заслухавши учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що наказом № 4 від 01.10.2021 року [PERSON] зараховано на посаду продавця продовольчих товарів у магазин «Гастрономчик 1», розташованого за адресою: [ADDRESS] з 03 жовтня 2021 року з оплатою праці 100% мінімальної заробітної плати (т. 1 а.с. 8). 03 жовтня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Трудовий договір, відповідно до умов якого, роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 6000,00 грн на місяць (100% мінімальної заробітної плати). Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Працівник зобов`язався виконувати роботу продавця продовольчих товарів. Також трудовим договором передбачено, що заробітна плата працівника підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством. Працівники підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (т. 1 а.с. 13). Трудовий договір розірваний між сторонами 05 квітня 2023 року (т. 1 п. 15 Договору). Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Із наказу від 05.04.2023 року № 4 слідує, що [PERSON] звільнено з посади продавця продовольчих товарів за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 9). Записи про прийняття та звільнення з роботи [PERSON] містяться в трудовій книжці серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 11-12). Також судом установлено, що 27.04.2023 року [PERSON] звернулась до Кобеляцького управління Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи. Наказом НТ230508 від 08.05.2023 року [PERSON] надано статус безробітної з 03.05.2023 року та з 04.05.2023 року призначено допомогу по безробіттю з урахування страхового стажу відповідно до ст. 22, 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (т. 2 а.с. 18-19). Суд звертає увагу, що при визначенні допомоги по безробіттю враховується розмір отриманого доходу особи. [PERSON] 06 квітня 2023 року отримала від [PERSON] довідку про нараховану їй заробітну плату ( за один календарний рік), яку й подала до суду з позовною заявою і жодних заперечень щодо наявності заборгованості по заробітній платі не висловлювала. Відповідно до довідки від 06.04.2023 року, виданої [PERSON] на вимогу найманого працівника [PERSON] , яка перебувала в трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON] на підставі трудового договору з 03.10.2021 року по 05.04.2023 року про те, що вказаному найманому працівникові нарахована заробітна плата (щомісячно): за травень-вересень 2022 року розмір нарахованої заробітної плати становив 6500,00 грн, за жовтень 2022 року-квітень 2023 року 6700,00 грн розмір нарахованої заробітної плати становив 6700,00 грн. Всього за вказаний період розмір нарахованої заробітної плати становив 79 400,00 грн (т. 1 а.с. 10). Відомостей про виплату заробітної плати за період з травня 2022 року по квітень 2023 року та про існування заборгованості довідка не містить. Згідно наданих відповідачем відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, а також платіжних доручень вбачається, що ФОП [PERSON] сплачувала податки та збори за найманих працівників на роботу, у тому числі [PERSON] (т. 1 а.с. 39-209). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона є продавцем в магазині «Гастрономчик» та отримувала заробітну плату своєчасно та в повному обсязі. Крім цього показала, що виплата заробітної плати відбувалась нарочно в приміщенні магазину, в якому вона та позивач працювали та вона особисто неодноразово була свідком виплати заробітної плати [PERSON] . Також повідомила, що на підтвердження отримання грошових коштів працівники ставили свої підписи у Відомостях на виплату готівки, доступ до яких мали крім власника магазину також і його працівники. Також зазначила, що продавці постійно мають доступ до готівкових коштів магазину та здійснюють розрахунки з поставщиками товарів. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони є продавцями магазину «Гастрономчик -2» в с. Світлогірське Полтавського району Полтавської області, власником якого є чоловік [PERSON] . Працюють у магазині тривалий час і постійно отримують заробітну плату вчасно та в повному обсязі в приміщенні магазину «Гастрономчик», у якому працювала [PERSON] . Неодноразово бачили, як [PERSON] виплачувалась заробітна плата. Про отримання коштів ставили свої підписи у Відомостях, де також підписувалась і позивач. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У відповідності до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з нормами статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У позовній заяві позивач стверджувала, що за період роботи в магазині «Гастрономчик-1» з 01.10.2021 по 05.04.2023 року, їй не була виплачена заробітна плата на загальну суму 123900,00 грн і саме на цій підставі вона звільнилась із магазину. При цьому під час розгляду справи в суді [PERSON] повідомила, що напередодні свого звільнення отримала травму руки та деякий час не виконувала свої трудові обов`язки, в результаті чого між нею і роботодавцем виник конфлікт і вона звільнилась із роботи. Судом також установлено, що позивач звільнилась із роботи не за власним бажанням ( зокрема через невиплату заробітної плати), а за угодою сторін. Суд звертає увагу, що норми КЗпП України зобов`язують заробітну плату виплачувати не менше двох разів на місяць. Так, заробітна плата повинна виплачуватись працівнику регулярно, не рідше 2 разів на місяць, а проміжок між виплатами не більше 16 календарних днів. При виплаті заробітної плати підприємець зобов`язаний нараховувати єдиний соціальний внесок, а також утримувати із заробітної плати податок на доходи фізичної особи (далі ПДФО) та військовий збір. ПДФО, ЄСВ та військовий збір нараховуються при виплаті авансу (за першу половину місяця) та заробітної плати (за другу половину місяця). При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен перераховувати податок на доходи фізичних осіб - 18%, військовий збір - 1,5 % та єдиний соціальний внесок - 22%, що регулюються нормами Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Тобто із заробітної плати співробітника віднімається ПДФО та військовий збір, при цьому ЄСВ не віднімається із заробітної плати та роботодавець зобов`язаний самостійно сплатити ЄСВ за свого співробітника. Виплата заробітної плати найнятим працівникам ФОП [PERSON] проводиться виплатою готівкових коштів 2 рази на місяць (авансовий платіж та заробітна плата) на підставі Відомостей на виплату готівки (заробітної плати) та виплати готівки (авансовий платіж), згідно Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Змін до Положення про ведення касових операцій у національній валюті» від 19.09.2022 року № 205. Відповідно до п. 30 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29.12.2017 року № 148, виплати, пов`язані з оплатою праці, проводяться касиром установи/підприємства за видатковими касовими ордерами, складеними на кожного одержувача чи за видатковими відомостями. Із матеріалів справи вбачається, що за звітні (податкові) періоди з 2021 року по 2023 рік податковим агентом [PERSON] було нараховано (виплачено) на користь фізичних осіб суми доходу та нараховано (перераховано) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Згідно наданих до суду платіжних інструкцій, ФОП [PERSON] сплачувала ЄСВ на суми заробітної плати за найманих працівників. Також судом установлено, що 14 травня 2023 року ФОП [PERSON] звернулась до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення крадіжки в магазині «Гастрономчик-2» за адресою: с. Світлогірське Полтавського району Полтавської області невідомими особами бухгалтерсько-господарської документації (у тому числі платіжні відомості заробітної плати) та інші документи, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 1801 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (т. 1 а.с. 211-212).\~ Про те, що відомості про виплату заробітної плати на інша бухгалтерсько-господарська документація ФОП [PERSON] зберігалася саме в магазині, в якому працювала [PERSON] знайшло своє підтвердження під час розгляду справи та не заперечуються самими учасниками справи. З метою відновлення документації у тому числі по виплаті заробітної плати ФОП [PERSON] виготовила дублікати Відомостей на виплату готівки (авансовий платіж) за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року та відомостей на виплату готівки за березень 2023 року включно з вирахуваннями за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року, із яких вбачається, що підпис [PERSON] на вказаних документах відсутній (т. 1 а.с. 213-247). Водночас підпис продавця [PERSON] проставлений, що у свою чергу підтверджує факт отримання заробітної плати за минулий період.\~ Відсутність проставленого підпису [PERSON] на відомостях про виплату готівки не може бути беззаперечним доказом існування заборгованості по заробітній платі за період роботи взагалі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). При зверненні до суду з даним позовом, позивачем не представлено належних та допустимих доказів в підтвердження існування заборгованості по заробітній платі та розмір такої заборгованості. Надані відповідачем на спростування доводів позову докази не було спростовано позивачем. У період перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах матеріалами справи не зафіксованого жодної скарги з боку позивача з приводу не виплати заборгованості по заробітній платі, зокрема за жовтень 2021- березень 2023 року. Невчинення дій позивачем щодо отримання від відповідача заробітної плати протягом тривалого часу не може свідчити про неотримання фактично нарахованої заробітної плати від відповідача. Для отримання відомостей про виплачену заробітну плату позивач до відповідача в установленому порядку не зверталась, оскільки наявність такого звернення в матеріалах справи відсутня. При цьому, наявний в матеріалах справи лист-відповідь на запит адвокату Михайлюк К. А. від ФОП [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки не містить жодної інформації щодо заборгованості по виплаті заробітної плати та існування її як такої. Суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість наявного в позовній заяві розрахунку заборгованості по заробітній платі, який був проведений позивачем на підставі розміру мінімальної заробітної плати, визначеному трудовим договором. При цьому, досліджені судом під час розгляду справи докази: пояснення сторін, показання свідків, письмові докази по справі ( Податкові розрахунки, платіжні доручення, Звіти та квитанція)\~ доводять, що заробітна плата [PERSON] виплачена та заборгованість відсутня. Із урахуванням зазначеного, так як суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] у частині стягнення заборгованості по заробітній платі, то відповідно не може бути задоволена вимога про стягнення заборгованості за час затримки по виплаті заробітної плати. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають. Крім цього, враховуючи, що представником відповідача зроблено заяву про те, що ним будуть додатково подані докази щодо розміру витрат на правничу (правову) допомогу, то йому відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~ необхідно встановити строк для подачі до суду доказів п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: dismissed