Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів, в якій просить суд визнати недійним договір №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року, укладений між [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел». В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 20 березня 2020 року між ним та ТОВ «Лайм Кепітел» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №ЛЛ-00375791, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 3000,00 грн. Підставами для визнання вищезазначеного договору недійним позивач зазначає наступні обставини: при укладенні вищезазначеного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних». По-перше, йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, передбачених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже, відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також, в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Лайм Кепітел» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь-якого окремого документу, де викладена інформація передбачена вищезазначеними законами, на якому б стояв підпис позивача про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав позивача повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. По-друге, відповідачем був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема, згідно додатку до кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитним договором від суми кредиту. Поряд з цим, згідно з договором при порушенні позичальником своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі, у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3,0 % від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто, сума компенсації становить майже 100 %, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання п. 4.3. кредитного договору недійсним. По-трете, кредитним договором порушено ч. 1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, а саме: як передбачено умовами кредитного договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язання щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь фінансової установи пеню у розмірі 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. Поряд з цим, відповідно до кредитного договору у разі порушення виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та\\або сплати процентів за цим договором та у разі, якщо встановлена процентна ставка за користування кредитом. Тобто, фактично до умов договору за одне правопорушення - порушення ним виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів він повинен сплачувати пеню двічі. По-четверте, наявні порушення норм абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» адже, відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позивачем згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. На підставі викладеного просить суд визнати кредитний договір №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року недійним та його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» скористалось своїм правом та представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якій в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог представником відповідача зазначено, що дійсно 20 березня 2020 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ЛЛ-00375791, згідно якого кредитодавець передає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору (п.1.1. договору). Відповідно до розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №793 від 07.05.2019 року, ТОВ «Лайм Кепітел» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме: на надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту. Договір №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року був укладений в електронній формі. Порядок вчинення електронних правочинів регламентується Законом України «Про електронну комерцію» та Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими Наказом директора ТОВ «Лайм Кепітел» від 01.08.2019 року № 8. Відповідно до вищезазначених правил встановлений порядок укладення договору: пропозиція укласти електронний договір (оферта) розміщена у мережі інтернет на веб-сайті ТОВ «Лайм Кепітел», клієнт реєструється на вказаному веб-сайті, заповнює заявку встановленої форми, при заповненні заявки на отримання кредиту клієнт надає інформацію про себе. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається оферта (пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими правилами. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті, заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору або відмовитися від них. ТОВ виконано свої зобов`язання за кредитним договором та на рахунок позивача перераховано 3000,00 грн. кредитних коштів. Також, ТОВ виконано інші передбачені діючим законодавством України вимоги щодо договорів відповідного типу, як то відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» повідомлено про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. Ознак недійсності договору, які визначені статтею 203 ЦК України укладений між сторонами кредитний договір не містить. Пункт 4.3. кредитного договору, який просить позивач визнати недійним взагалі в кредитному договорі відсутній, пунктом 5.6. кредитного договору передбачено у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом право кредитодавця нараховувати позичальнику пеню, однак пеня передбачена у розмірі 2,5 % від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості. Але з моменту укладення вищевказаного кредитного договору по даний час жодних нарахувань відповідно до п. 5.6. кредитного договору не проводилось та не може бути проведено бо це суперечить Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». В зв`язку з чим, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2021 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (код ЄДРПОУ 41885310, місцезнаходження: 54029, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Пушкінська, буд. 28, каб. 7) належним чином засвідчену копію договору №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел». Витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (код ЄДРПОУ 41885310, місцезнаходження: 54029, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Пушкінська, буд. 28, каб. 7) належним чином засвідчені документи, що підтверджують отримання [PERSON] інформаційного листа щодо сукупної вартості вказаних кредитних зобов`язань, відносно кредитного договору №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року, з відміткою про ознайомлення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що 20 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений кредитний договір №ЛЛ-00375791 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - кредитний договір). Відповідач є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг відповідно до отриманих ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Фінансові послуги з надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту відповідач здійснює через мережу Internet. Як вбачається з умов цього договору, позивачу було надано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (пункти 1.2 кредитного договору). Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору своїми підписами під цим кредитним договором сторони засвідчили, що розуміють зміст та суть поняття «споживчий кредит» як грошові кошти, що надаються споживачу (позичальнику) на придбання товарів/робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник засвідчує, що кредит, що отримується ним в межах цього кредитного договору має ціль, не пов`язану з задоволенням споживчих потреб позичальника, і розуміє, що правовідносини в межах даного кредитного договору не підпадають під поняття /ознаки споживчого кредиту і на них не розповсюджується законодавство, що регулює споживче кредитування в Україні. Позичальник зобов`язується використовувати отриманий в межах цього кредитного договору кредит виключно на цілі, не пов`язані з задоволенням особистих споживчих потреб та такі, що не підпадають під поняття «споживче кредитування». Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк кредитування складає 16 днів, а в випадках передбачених цим кредитним договором, може бути продовжений до 96 днів включно. Відповідно до п.1.2. кредитного договору строк дії кредитного договору складає 365 календарних днів. Кредитний договір набирає чинності у день надання кредиту (безготівкового перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний позичальником або надання готівкових коштів позичальнику). Закінчення строку дії кредитного договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією із сторін. Договором визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом 16 календарних днів з дня надання кредиту; у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня наступного за днем закінчення строку, передбаченого п. 1.4.1. договору, якщо зобов`язання не виконані позичальником належним чином (п.п. 1.4.1., 1.4.2. кредитного договору). В пункті 1.5 кредитного договору зазначено, що з урахуванням положень п. 1.4. кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений в п. 1.4.1. кредитного договору 730 % річних; за строк, зазначений в п.1.4.2. кредитного договору 882,08 % річних. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим кредитним договором. В розділі 8 кредитного договору зазначено, що кредитний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто, сторони дійшли згоди що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватися одноразовий ідентифікатор, що відповідає Закону України «Про електронну комерцію». Згідно додатку № 1 до кредитного договору №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту та зазначено умови надання кредиту, серед яких: дата надання кредиту- 20 березня 2020 року; сума кредиту - 3000,00 грн., строк дії кредитного договору - 365 днів; строк користування кредитом - 16 днів; погашення основної суми кредиту - 04 квітня 2020 року; погашення процентів - 04 квітня 2020 року; тип процентної ставки - фіксована; реальна річна процентна ставка: строку договору - 882,08 %; строку кредиту - 730,5; сума платежу 3960,00 грн., в тому числі: сума кредиту - 3000,00 грн., сума процентів за 16 днів - 960,00 грн., за 96 днів - 6960,00 грн. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору кредитодавець не пізніше 3 банківських днів з дати підписання кредитного договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний позичальником в день підписання цього кредитного договору. Відповідно до інформаційної довідки оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн» від 24.11.2021 року за №221/11 через платіжний сервіс «Platon» 20.03.2020 року позивачем [PERSON] на платіжну картку Monobank № [NUMBER] отримано грошові кошти у сумі 3000,00 грн. у якості кредитних коштів за Договором №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року. Пунктом 1.9.кредитного договору передбачено, що детальний опис сукупної вартості кредиту за цим кредитним договором наведений в додатку №1 до цього кредитного договору, який є його невід`ємною частиною, а позичальник підтверджує, що перед укладанням цього кредитного договору він був повідомлений кредитодавцем про особу та місцезнаходження кредитодавця та про умови кредиту згідно з вимогами ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, з умов кредитного договору та детального опису сукупної вартості кредиту вбачається, що до відома позивача [PERSON] відповідачем було доведено інформацію: про кредитодавця; основні умови кредитування, що включають тип кредиту, строк та суму кредиту тощо; орієнтовну загальну вартість кредиту, що включає реальну процентну ставку (фіксована); порядок повернення кредиту; інші важливі правові аспекти. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами 20 березня 2020 року був укладений кредитний договір №ЛЛ-00375791 шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. та зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у строк до 04.04.2020 року. У договорі визначено процентну ставку за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, порядок його повернення та порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором. Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору позичальник підтвердив, що його волевиявлення є вільним та відповідає його внутрішній волі, він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставини, що змушує його укласти цей кредитний договір, він чітко усвідомлює всі умови цього кредитного договору та не перебуває під впливом помилки чи обману, він вважає умови цього кредитного договору вигідними для себе. Пунктом 7.3. кредитного договору визначено, що невід`ємною частиною цього кредитного договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового лізингу кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» ( при укладенні договорів в електронній формі), а уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця в мережі інтернет. За умовами кредитного договору позичальник підтвердив, що вся інформація, надана кредитодавцю, та/або документи, надані ним для отримання кредиту є достовірними та відображають реальний фінансовий стан позичальника на день подачі заявки (п. п. 6) п.4.1 кредитного договору). Згідно Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених Наказом директора ТОВ «Лайм Кепітел» від 01.08.2019 року № 8 встановлений наступний порядок укладення договору: пропозиція укласти електронний договір (оферта) розміщена у мережі інтернет на веб-сайті ТОВ «Лайм Кепітел», клієнт реєструється на вказаному веб-сайті, заповнює заявку встановленої форми, при заповненні заявки на отримання кредиту клієнт надає наступну інформацію: прізвище, ім`я, по-батькові, РНОКПП, дату народження, паспортні дані, місце реєстрації та місце фактичного мешкання, місце роботи, номер мобільного телефону, а також зазначає номера людей, які в разі необхідності, зможуть підтвердити його особу та фінансовий стан. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається оферта (пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими правилами. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому, заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору або відмовитися від них. Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником згоди з зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті ТОВ «Лайм Кепітел». Таким чином, заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним. Заявник та ТОВ «Лайм Кепітел» підписують кредитний договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням засобів зв`язку та сайту ТОВ «Лайм Кепітел». Після укладання сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану позивальником банківську картку, другий примірник кредитного договору направляється на електронну адресу позичальника, а на його номер мобільного телефону, вказаний ним в анкеті, направляється відповідне sms-повідомлення. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За змістом ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам , особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності , волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі , правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним , правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно обрав електронну форму укладення договору, позивач є повністю дієздатним, на момент укладення кредитного договору його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі, грошові кошти відповідач перерахував позивачу, а він їх фактично отримав на свою банківську картку, позивач усвідомлював всі умови кредитного договору та вважав умови кредитного договору вигідними для себе (пункт 4.1. кредитного договору), уклавши кредитний договір він підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, що розміщені на сайті позикодавця, тобто, з наведеного ознак недійсності договору, які визначені статтею 203 ЦК України укладений між сторонами кредитний договір не містить. Згідно до п. 7.7. кредитного договору позивач підтвердив, що отримав від кредитодавця до укладення договору інформацію, зазначену в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підтвердив, що повідомлений про свої права згідно частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», підтвердив, що інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання тощо. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення кредитного договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений в електронному вигляді та з електронним підписом. Без здійснення входу на сайт кредитодавця і отримання одноразового ідентифікатора, згенерованого електронною системою відповідача договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому твердження позивача стосовно того, що він не підписував кредитний договір є неспроможними. Так, є неспроможними твердження позивача про те, що він був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору. Вказане спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрацію та внесе персональні дані, ознайомиться з Правилами надання грошових коштів у кредит, які надаються саме відповідачем, після чого за відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється. Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, і такий порядок укладання ним не оспорюється, після чого отримав кредитні кошти, що також підтвердив позивач у позовній заяві. Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Лайм Кепітел» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті відповідача, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до ТОВ «Лайм Кепітел» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши кредитний договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з умовами кредитного договору, та додатками до нього, які включають і умови кредитування. Посилання позивача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, є необґрунтованими, оскільки умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У своїй позовній заяві позивач просить визнати недійним п. 4.3. кредитного договору, в якому передбачено стягнення пені у розмірі 3%, однак, в спірному кредитному договорі пункт 4.3. є відсутнім. З пункту 5.6. кредитного договору вбачається, що у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 2,5 % від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з 97 дня з моменту надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Нарахування пені за весь період прострочення відбувається в день фактичної її сплати або при зверненні кредитодавця до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за цим кредитним договором ( в останньому випадку пеня нараховується станом на день подання позовної заяви до суду). Тобто, стягнення пені в розмірі 3% умовами кредитного договору№ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року взагалі не передбачено. Як зазначено представником відповідача в відзиві на позовну заяву, з моменту укладення вищевказаного кредитного договору по даний час жодних нарахувань відповідно до п. 5.6. кредитного договору не проводилось та не може бути проведено відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хворорби (COVID-19)». З наведеного вище вбачається, що стороною позивача, протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано до суду доказів, що під час укладення спірного кредитного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяла на умовах зазначених як вкрай невигідних для себе. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні і грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. В спірному договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства України. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №ЛЛ-00375791 від 20.03.2020 року про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, вимогам законодавства України та доводи позивача про несправедливість умов, спростовуються самим змістом кредитного договору. Доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови, характерні для даного виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією кредитного договору. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, у зв`язку з залишенням заявлених позивачем позовних вимог без задоволення, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed