Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2010 року сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 38000,00 грн.. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов"язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконує своїх зобов`язань по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 17 липня 2023 року в загальному розмірі складає 32092 грн. 37 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також сплачені позивачем при подачі позову судові витрати у сумі 2684,00 грн.. Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що 05 лютого 2022 року він звернувся з заявою до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області по факту шахрайських дій щодо нього невідомими особами, які скористалися його довірою для вчинення умисних шахрайських дій і після розголошення пін-коду його банківської карти було здійснено крадіжку коштів на суму 28 000,00грн., що завдало йому значної матеріальної шкоди. Результатом поданої ним заяви є відкрите кримінальне провадження: №12022275420000103 зa ч.1. ст.185 КК. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. 18.10.2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" (14.06.2018 року було змінено найменування позивача на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом, та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 38000,00 грн. (а.п.15). Відповідач [PERSON] погодився, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Однак відповідач своєчасно не повернув АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору, у зв`язку з чим станом на 17.07.2023 року з розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором вбачається, що його заборгованість перед банком становить 32092,37 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 32092,37 грн. (а.п.9-12). Виписка за договором укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] свідчить про користування відповідачем грошовими коштами на рахунку (а.с.58-68). Довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свідчать, що [PERSON] , згідно кредитного договору, змінювався кредитний ліміт, а також перевидавалися картки, зокрема остання відкрита 04.02.2022 року з терміном дії до 02/2026 року (а.с.13-14). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на той же строк. Письмової заяви ні про закриття рахунку, ні про припинення договору відповідач до банку не надав, у зв`язку з чим на підставі норм, передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг, договір було продовжено неодноразово, на такий же строк. Отже, Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ „ПРИВАТБАНК" передбачена пролонгація договору, яка полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Відповідно до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, яким він і скористався, звернувшись з даним позовом до суду (ст.1050 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Оскільки, на день розгляду справи, зі сторони відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Аналізуючи доводи відповідача у судовому засіданні, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19) та інших вказану правову позицію підтримав. На підставі зазначених вище доказів, зокрема і пояснень самого відповідача, суд встановив, що дійсно мало місце кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12022275420000103 від 05.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України по факту крадіжки коштів [PERSON] невідомими особами, які скористалися його довірою для вчинення умисних шахрайських дій і після розголошення пін-коду його банківської карти було здійснено крадіжку коштів на суму 28 000,00грн, яке 11 березня 2022 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім цього, дослідивши надану позивачем виписку по рахунку [PERSON] (а.с.58-68), суд встановив, що відповідач продовжував використовувати картку систематично до 18 липня 2023 року, а саме поповнення рахунку та користування кредитним лімітом для оплати товарів і послуг, а тому з огляду на закриття кримінального провадження щодо звернення відповідача з приводу крадіжки коштів та систематичність користування карткою відповідачем і кредитним лімітом після здійснення оспорюваного ним переказу, суд відхиляє як бездоказові пояснення відповідача про те, що ці перекази були здійснені без його відома і дозволу. Враховуючи викладене суд відхиляє зазначені вище доводи відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 2684 грн.. На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved