Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

17 листопада 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням поданої в подальшому заяви про зменшення розміру позовних вимог послався на те, що позивач з 01 березня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду директора з маркетингу. 03 серпня 2022 року позивач на ім`я директора відповідача подав заяву про звільнення його із займаної посади за власним бажанням, у відповідь на що електронним листом отримав свою заяву, погоджену і підписану директором. Однак відповідач не повідомив позивача про звільнення, копію наказу про звільнення позивача не видав останньому, як і трудової книжки та письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, відповідач не провів розрахунок із позивачем, зокрема не виплатив заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку. Усні звернення позивача до відповідача щодо отримання інформації чи було звільнено позивача, про видачу копії наказу про звільнення, трудової книжки та про проведення розрахунку були проігноровані відповідачем. 12 вересня 2022 року представником позивача було направлено відповідачу адвокатський запит, у відповідь на який відповідач повідомив, що позивача звільнено не було, а 11 листопада 2022 року позивачу із особистого кабінету веб-порталу електронних послуг ПФ України стало відомо, що відповідач звільнений 03 серпня 2022 року за ст.38 КЗпП України. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача видати позивачу копію наказу про звільнення та трудову книжку, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 43754,81 гривень за період з липня по серпень 2022 року, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 135452,59 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 232571,26 гривень. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та із значенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, а справу призначеного до судового розгляду по суті. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року за заявою представника позивача провадження у цивільній справі було закрито в часині позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та недоведеність, подала до суду відзив, в якому також просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що директор відповідача [PERSON] після 24 лютого 2022 року виїхав за межі України, про що наглядову раду відповідача не повідомив, згоди на виконання своїх трудових обов`язків дистанційно не отримав, заходів з організації належної діяльності відповідача не вжив. Поки директор відповідача був відсутній його батько (позивач) без належних на те повноважень перебрав на себе управління відповідачем, внаслідок чого директора [PERSON] було звільнено з посади 18 серпня 2022 року. В ході перевірки діяльності відповідача з`ясовано, що у товариства відсутні оригінали наказів директора [PERSON] , підписані ним за період з 24 лютого 2022 року, натомість документи від імені директора товариства підписувались особою, яка не мала на це повноважень. Відтак з 24 лютого 2022 року по 18 серпня 2022 року відповідачем не було видано підписаного директором наказу про звільнення позивача, що унеможливлює видачу копію такого наказу позивачу. В свою чергу, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про видачу трудової книжки, виплату компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як похідні позовні вимоги, які ґрунтуються на факті звільнення позивача, чого фактично не відбулось. У своїй відповіді на відзив представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, заперечуючи дійсність наведених стороною відповідача у відзиві фактичних обставин та підстав для відмови у позові, зокрема послався на те, що позивача було звільнено на підставі наказу відповідача від 03 серпня 2022 року №44, внаслідок чого внесено запис до трудової книжки. В будь-якому разі відповідач мав звільнити позивача через два тижні після отримання заяви про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України, чого протиправно не здійснив. Послався представник позивача і на підтвердження вини відповідача у не проведенні розрахунку із позивачем, бездоказовість тверджень сторони відповідача, відсутність конфлікту інтересів в діях представника позивача та позивача, відсутність фактів порушення директором [PERSON] норм трудового законодавства. У письмових поясненнях представник відповідача послалась на неможливість звільнення позивача в дату подання ним заяви про звільнення 03 серпня 2022 року, оскільки передбачені для цього ст.38 КЗпП України підставі відсутні. Вказала представник позивача і на нерелевантність посилань позивача на п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року, оскільки вказаний пункт стосується незаконного звільнення або переведення працівника, поновлення його на роботі, а не обставин, коли наказ не видавався. Тому в даному випадку виправлення невірного запису здійснювалось роботодавцем на підставі п.2.6 вказаної Інструкції після того, як помилка була виявлена. Послалась представник відповідача і на те, що позивач після 03 серпня 2022 року на власне робоче місце не з`явився, із заявами про проведення розрахунку не звертався, зокрема через працевлаштування на новому підприємстві. Оскільки позивача не було звільнено 03 серпня 2022 року, то і можливість проведення з ним розрахунку у вказаний день відсутня. Наявність наказу від 15 серпня 2022 року №49 не підтверджує наявність наказу №44 від 03 серпня 2022 року. Не є належним доказом надані стороною позивача індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), оскільки вказаних в цих доказах відомості вже не є актуальними внаслідок подання відповідачем уточнюючого розрахунку, яким видалено помилкові нарахування. Представником позивача у своїх письмових поясненнях вказано на недопустимість та неналежність доказів, поданих представником відповідача, що тягне за собою бездоказовість тверджень сторони відповідача. Також представник позивача вкотре наполягав на факті звільнення позивача на підставі наказу від 03 серпня 2022 року №44 за заявою позивача від тієї ж дати, а також у виникненні у зв`язку із цим у відповідача видати позивачу копію означеного наказу, трудову книжку та провести розрахунок із позивачем. Представником відповідача були подані суду ще одні письмові пояснення, в яких представник виклала обставини виникнення боргу перед позивачем по заробітній платі за період з липня по серпень 2022 року, а також послалась на неналежний спосіб захисту позивача з огляду на не доведення факту звільнення позивача 03 серпня 2022 року, а тому належним способом захисту мало б бути не зобов`язання видати неіснуючий наказі про звільнення, а про визнання трудових правовідносин припиненими з певної дати. За таких обставин,

Outcome: dismissed