Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 01.05.2014 по 31.10.2022 у сумі 38\~625,52 грн. Указану суму заборгованості, а також плату за абонентське обслуговування у сумі 90,16 грн., 3% річних у сумі 3\~126,19 грн. та інфляційні втрати у сумі 8\~914,85 грн., позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 06 січня 2023 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року розгляд справи вирішено проводити у заочному порядку. Заочним рішенням суду від 06 червня 2023 року позов задоволено, стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , на користь\~АТ «Криворізька теплоцентраль»\~заборгованість,\~що виникла\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за надані\~послуги з\~централізованого опалення\~та постачання\~теплової енергії\~ за\~період з\~01.05.2014\~по 31.10.2022\~у сумі\~38\~625\~гривень 52\~коп.,\~плату за\~абонентське обслуговування\~за період\~з 01.11.2021\~по 31.10.2022\~у сумі\~90\~(дев`яносто)\~гривень 16\~коп. за період з 01.06.2014 по 01.02.2022 інфляційних втрат у сумі 8\~914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 85 коп., 3% річних від простроченої суми у сумі 3\~126 (три тисячі сто двадцять шість) гривень 19 коп. та з кожного окремо по 413 гривень 50 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року за заявою представника відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення від 06 червня 2023 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування своєї позиції, викладеній у заяві про перегляд заочного рішення, представником відповідача [PERSON] адвокатом Крутоголовою О.О. зазначено, що відповідач [PERSON] не має обов`язку сплачувати заборгованість за надані позивачем послуги, оскільки не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Особистий рахунок по оплаті комунальних послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії за вищевказаною адресою відкрито на ім`я [PERSON] . Наданими послугами він не користується, так як з 2015 року не проживає за вказаною адресою, а мешкає в м. Одеса. [PERSON] заперечує факт реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] так і факт проживання в ній та користування нарівні із власником житлово-комунальними послугами. Крім того адвокат Крутоголова О.О. зазначила, що відповідач [PERSON] заявляє про застосування строку позовної давності. Оскільки загальний строк позовної давності складає три роки то до стягнення підлягає заборгованість за період з 26.12.2019 по 26.12.2022. А у вказаний період відповідач [PERSON] мешкав в м. Одеса, тому вимоги до нього пред`явлені безпідставно. Представником позивача до суду 12 вересня 2023 року надано відповідь на відзив (позицію відповідача та його представника, викладену у заяві про перегляд заочного рішення). В якому остання зазначає, що факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року не підтверджується тими документами, які він надав. Оскільки копія трудової книжки свідчить лише про те, що з 02.03.2015 відповідач [PERSON] працює у ТОВ «Інтерколл». В договорі оренди квартири від 14.06.2019 зазначено факт реєстрації останнього за адресною [ADDRESS] згідно паспортних даних. Також посилання відповідача на виписку з ЄДР відносно ФОП [PERSON] , в якій зазначено місце знаходження ФОП (адреса: [ADDRESS] ) не може братися до уваги, оскільки вказаний факт свідчить лише про те, що ФОП [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою зазначеною ним при реєстрації його підприємницької діяльності і жодним чином не підтверджує факт проживання за вказаною адресою. Однак, так як [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . до 25.02.2021 то має нести солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, представник позивача вказує, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки відповідачі частково здійснювали плату заборгованості, чим своїми діями визнавали борг та переривали перебіг строку позовної давності. Також, у зв`язку з введення на території України карантинних обмежень строки позовної давності були призупинені. Тому вважає, що строк позовної давності не сплив. В зв`язку з чим просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Шевченко Ю.С. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідачі є власниками житла і мають нести тягар його утримання, навіть, якщо не проживають за вказаною адресою. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крутоголова О.О. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні вимог, оскільки [PERSON] за вказаною адресою не мешкає та послугами позивача не користується. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , причини відсутності суду не повідомили, відзиву на позов не подали. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши думку учасників процесу, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] (до 22.10.2020), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (до 25.01.2021), [PERSON] , [PERSON] , станом на дату подання позовної заяви до суду, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з опалювальною площею 47,2 кв.м., та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. Крім того, відповідно до довідки наданої КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР» № 1069 від 19.09.2023 право власності на кв. [ADDRESS] зареєстроване на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (російська мова оригіналу з довідки) на підставі договору обміну, посвідченого 27.08.1995 року Рогожиною А.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2688. Обов`язок власників утримувати своє майно закріплений в ст. 322 ЦК України, яка визначає, що «власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.» З системного аналізу вище вказаної норми слідує, що відповідачі [PERSON] (знятий з реєстрації 25.01.2021) та [PERSON] (знята з реєстрації 22.10.2020), хоч і не були зареєстрованими в кв. [ADDRESS] весь період часу, за який заявлено вимогу про стягнення заборгованості (з 01.05.2014 по 31.10.2022), однак зобов`язані сплачувати нараховані платежі за послуги з надання опалення, як співвласники вище вказаного майна. До тверджень представника відповідача, що [PERSON] не є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого остання надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, суд відноситься критично. Оскільки право власності на вище вказану квартиру відповідач [PERSON] набув на підставі договору обміну, посвідченого 27.08.1995 року. В той час відомості до реєстру не вносилися, організацію та забезпечення обліку технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Доказів того, що [PERSON] відчужив належному йому частку на квартиру, суду не надано, та, відповідно, інформацію отриману із КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР» останнім не спростовано. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), чинними на момент виникнення правовідносин (утрата чинності 01.05.2022). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил). Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу по оплаті за централізоване опалення та постачання теплової енергії квартири [ADDRESS] за період з 01.05.2014 по 31.10.2022 становить 38\~625,52 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 становить 90,16 грн. (а.с.6). Разом з тим, у відзиві на позов представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Частинами другою, третьою статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З наданого\~до суду\~розрахунку заборгованості\~за постання\~теплової енергії\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~встановлено,\~що відповідачі\~періодично вносили\~платежі на\~погашення загальної\~заборгованості за\~опалення,\~про що\~вказує оплата\~здійсненна в\~грудні 2016\~року в\~розмірі \~50\~грн,\~в лютому\~2017\~року в\~розмірі \~200\~грн.\~та в\~березні 2017\~року в\~розмірі \~700\~грн., що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. Таким чином, враховуючи наявність письмових доказів, які підтверджують факт оплати відповідачами за надані послуги, зокрема останній раз в березні 2017 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, в зв`язку з чим, строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 26 грудня 2022 року позивачем не пропущено. Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Вирішуючи спори цієї категорії, слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь за період з 01.06.2014 по 01.02.2022 інфляційних втрат у сумі 8 914,85 грн., 3% річних від простроченої суми у сумі 3 126,19 грн. нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~481,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Outcome: approved