Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У червні 2023 року до суду звернулася представниця позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. із вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 75,7 кв.м. Взаємовідносини мж сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору від 21.09.2017. Відповідачі належним чином не виконують свій обов`язок по оплаті послуг за теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01.11.2019 по 01.12.2021 утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 21683,95 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця позивача звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість: по оплаті послуг за теплопостачання в сумі 18676,34 грн, інфляційні втрати 2184,88 грн, 3% річних 822,73 грн, та судові витрати. Ухвалою судді від 22.06.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 15.08.2023. 13 липня 2023 року до суду від представника відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначав про вихід позовних вимог за межі строку позовної давності, а 26 липня 2023 року - заперечення (а.с. 31-37, 59-61). Однак суд не бере до уваги вказаний відзив та заперечення з таких підстав. Відповідно до частин 4, 5 статті 178 ЦПК України копія відзиву\~та доданих\~до нього\~документів іншим\~учасникам справи\~повинна бути\~надіслана (надана)\~одночасно з\~надісланням (наданням)\~відзиву до\~суду. До відзиву додаються, зокрема документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Згідно частини 3 статті 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені\~частинами третьою - п`ятою\~статті 178 цього Кодексу. Всупереч наведеним нормам закону до відзиву, який підписаний представником відповідачки, та до заперечень було долучено лише ордер на надання правничої (правової) допомоги. Проте стороною відповідача не було надано суду документи на підтвердження направлення відзиву та заперечень позивачу. 18 липня 2023 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, у якому вона з позовними вимогами не погодилася та зазначила, що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України та самого договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 21.09.2017 вона не являється споживачем послуг, заявлених в договорі та не є стороною договору. За змістом цього договору споживач є стороною договору, інше умовами договору не передбачено. Посилаючись по постанову Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц щодо встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову, відповідачка [PERSON] вказувала, що не являється особою, яка порушила свої суб`єктивні права по відношенню до позивача та не може бути притягнута до справи за даним позовом. Крім того зазначає, що позивачем не наведено зміст позовних вимог, спосіб захисту його прав та інтересів, шляхом пред`явлення до неї позову. Крім того позивачем не було надано жодного допустимого доказу, що підтверджують обставини, на які він посилається (а.с. 38-42). 25 липня 2023 року до суду від представниці позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що місце проживання обох відповідачів було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 21.09.2017 суб`єктами користування послуг є власник житлового приміщення (квартири) та члени його сім`ї, а саме 2 особи. Крім того відповідно до пункту 13 договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання погасити заборгованість, що склалася станом на 01.09.2016 в розмірі 7418,05 до 01.03.2017, проводячи оплату боргу рівними частинами та включаючи поточні платежі. З часу укладення договору ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не отримувало жодних заяв від сторони договору про зміну у складі сім`ї та фактичних суб`єктів користування послуг. Жодних заяв про відмову від договору чи про зміну умов договору на адресу позивача не надходило. Також посилаючись на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» представниця позивача зазначила, що [PERSON] несе солідарний обов`язок з оплати послуг, які надаються позивачем та є належним відповідачем у справі. Для звільнення від оплати комунальних послуг особа повинна відмовитися у встановленому порядку від отримання таких послуг, а не посилатися на відсутність договору. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 у справі « 210/5796/16-ц. А тому позов підлягає до задоволення (а.с. 50-51). 10 серпня 2023 року до суду від відповідачки [PERSON] до суду надійшли заперечення, у яких вона зазначає, що не є стороною договору, оскільки в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем послуги вважається особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово - комунальну послугу для власних потреб та з якою укладено договір про надання такої послуги. Тобто укладення договору про надання послуг є однією з умов для визначення особи споживачем таких послуг, щодо якої не передбачено жодних виключень. Посилання позивача на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» не має жодного відношення до неї, як до сторони цивільних відносин, що виникли на підставі договору, а лише може породжувати її відповідальність перед особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово комунальні послуги для власних потреб та з якою укладено відповідний договір про надання житлово комунальної послуги, за умови, що вона здійснює користування наданою послугою на рівні зі споживачем. Окрім того в долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не зазначено частки використання цих послуг в розрізі визначених ним суб`єктів користування послуг. Тому позивачем було помилково визначено [PERSON] відповідачем у даній справі. Крім того звертала увагу на постанову КМУ від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання\~оплати житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану»,\~відповідно до\~якої \~до припинення\~чи скасування\~воєнного стану\~в Україні\~забороняється нарахування та\~стягнення неустойки\~(штрафів,\~пені),\~інфляційних нарахувань,\~процентів річних,\~нарахованих на\~заборгованість,\~утворену за\~несвоєчасне та/або\~неповне внесення\~населенням плати\~за житлово-комунальні\~послуги.\~Тому вимога\~позивача про\~стягнення інфляційних\~нарахувань є\~незаконною та\~не може\~бути задоволена\~(а.с.\~64-68). Судове засідання, призначене на 15 серпня 2023 року за клопотанням представника відповідачки [PERSON] було відкладене на 11 вересня 2023 року. У подальшому за клопотанням відповідачки [PERSON] у зв`язку із частковою сплатою боргу судові засідання відкладалися на 28 вересня 2023 року та 12 жовтня 2023 року. У судове засідання 12.10.2023 представниця позивача не з`явилася, 04.08.2023 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 30). Відповідачі у судове засідання 12.10.2023 не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли (а.с. 108, 111, 113, 114). Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Казакова О.А. до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності. При винесенні рішення просив врахувати, що під час розгляду позовних вимог відповідачами були здійснені платежі, які відповідно до чинного законодавства зараховуються на оплату заборгованості, а не на поточну заборгованість (а.с. 132). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що відповідно до довідки Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 27.11.2015 №02-34/9421, яка видана [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: дочка [PERSON] 16.03.1993 (а.с. 3). 21 вересня 2017 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в особі начальника абонентської служби Ковшар Т.Г., та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води (далі Договір), за умовами якого ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зобов`язується надавати споживачеві послуги теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього Договору (п. 1) (а.с. 7-10). Відповідно до п. 5 Договору, тарифи на послуги становлять: 1350,66 грн за 1 Гкал. протягом опалювального періоду. Термін внесення платежів не пізніше ніж 20 числа наступного за розрахунковим місяця (п. 10 Договору). Споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати послуги в установлений договором строк (п. 20 Договору). Згідно з п. 35 Договору, договір укладається на два роки та набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Судом установлено, що за період з 01 жовтня 2019 року по 01 грудня 2021 року відповідачами було не у повному обсязі оплачено отримані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість. З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за період з жовтня 2019 по грудень 2021 відповідачі мають заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 18676,34 грн, у виді трьох процентів річних від простроченої суми боргу за послуги теплопостачання 822,73 грн та інфляційних втрат 2184,88 грн. (а.с. 4-6). Суд приймає до уваги вказані розрахунки, оскільки жодних заперечень від відповідачів щодо проведених розрахунків не надходило, також ними не було надано власних розрахунків. Водночас відповідачкою [PERSON] 11 вересня 2023 року було подано до суду копію дубліката чека № 9314-9520-4801-8929 від 16.08.2023 на суму 5700,00 грн та копію квитанції від 07.09.2023 на суму 4000,00 грн (а.с. 91). 28 вересня 2023 року нею було додано копію дубліката чека № 9319-1291-7126-5976 від 27.09.2023 про оплату нею отриманих послуг за опалення на рахунок «Полтаватеплоенерго» на суму 2000,00 грн (а.с. 102). Відповідачі вважають, що вказана сума заборгованості має бути зарахована на погашення заборгованості, яка є предметом спору. У свою чергу 06 жовтня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представниці відповідача [PERSON] , у яких вона зазначає, що станом на 01.10.2023 заборгованість за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] навіть з урахуванням оплат від 27.09.2023 у розмірі 2000,00 грн, від 16.08.2023 в розмірі 5700,00 грн, від 07.09.2023 в розмірі 4000,00 грн складає 25677,26 грн. Оскільки відповідачі при сплаті коштів на загальну суму 11700,00 грн не зазначали призначення платежу «Сплата заборгованості за період з 01.10.2019 по 01.12.2021», а зазначили «централізоване опалення», позивач не має законних підстав зарахувати сплачені кошти на загальну суму 11700,00 грн в рахунок погашення заборгованості за спірний період (з 01.10.2019 по 01.12.2021) (а.с. 115-117). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частин 1, 5 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надавались в період з 01 листопада 2019 року по 01 грудня 2021 року, затверджено постановою НКРЕКП від 10 грудня 2018 року №1769 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», яке є виконавцем цих послуг», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1596,93 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість, для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 35,78 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість; з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем централізованого постачання гарячої води - 96,71 грн за 1 куб. м, з урахуванням податку на додану вартість, за відсутності рушникосушильників - 89,54 грн за 1 куб. м, з урахуванням податку на додану вартість. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктами 35,\~36\~та 37\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії,\~затверджених\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.08.2019\~№ 830,\~визначено,\~що розрахунковим\~періодом для\~оплати спожитої\~послуги є\~календарний місяць.\~Оплата послуги\~здійснюється не\~пізніше останнього\~дня місяця,\~що настає\~за розрахунковим\~періодом (граничний\~строк внесення\~плати за\~спожиту послугу),\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені договором.\~За бажанням\~споживача оплата\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів. Споживач\~здійснює оплату\~спожитої послуги\~щомісяця в\~порядку та\~строки,\~визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Тобто відповідачі, діючи в даних правовідносинах належним чином, мала оплачувати одержані ними послуги згідно затверджених тарифів. Однак отримані послуги за період з 01\~жовтня 2019\~року по\~01\~грудня 2021\~рокувідповідачі оплатили не у повному обсязі. Суд не приймає твердження відповідачки [PERSON] про те, що вона не є належним відповідачем по даній справі з таких підстав. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частинами 1, 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того відповідно до\~статті 156\~ЖК \~Української РСР\~члени сім`ї\~власника жилого\~будинку (квартири),\~які проживають\~разом з\~ним у\~будинку (квартирі),\~що йому\~належить,\~користуються жилим\~приміщенням нарівні\~з власником\~будинку (квартири),\~якщо при\~їх вселенні\~не було\~іншої угоди\~про порядок\~користування цим\~приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. З огляду на викладене, з відповідачки [PERSON] , яка зареєстрована та проживає разом із відповідачкою [PERSON] , заборгованість за послуги теплопостачанняпідлягає слід стягнути солідарно. Щодо відсутності у долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води частки використання цих послуг в розрізі визначених ним суб`єктів користування послуг, про що зазначала у відзиві відповідачка [PERSON] , суд зазначає, що укладений між сторонами договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 21.09.2017 не містить такого обов`язку виконавця послуг (позивача по справі). Натомість пунктом 6 цього договору визначено, що розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення (у разі відсутності засобів обліку) визначається згідно з нормативами (нормами) споживання та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості діб надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. У\~разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України\~(висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Тобто на дані правовідносини також поширюється норма\~статті 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. При цьому суд звертає увагу, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Про це неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/6494/21. Суд не приймає посилання відповідачки [PERSON] на постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання\~оплати житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану»,\~відповідно до\~якої \~до припинення\~чи скасування\~воєнного стану\~в Україні\~забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, оскільки пунктом 2 вказаної постанови визначено, що постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Водночас позивачем було нараховано три відсотки річних та інфляційні втрати до 23.02.2022, тобто за період, на який не розповсюджується дія вищезазначеної постанови КМУ від 05.03.2022. Щодо часткового сплати заборгованості відповідачами. Так судом установлено, що відповідачкою [PERSON] 16.08.2023 на рахунок позивача було сплачено 5700,00 грн, 07.09.2023 - 4000,00 грн та 27.09.2023 - 2000,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.а.с.91, 102). Призначення платежу «Централізоване опалення». Вказана обставина позивачем не заперечується. Суд не приймає твердження представниці позивача про те, що позивач не має законних підстав зарахувати сплачені кошти на загальну суму 11700,00 грн в рахунок погашення заборгованості за спірний період, оскільки відповідачами не зазначено у платіжному документі у призначенні платежу - «Сплата заборгованості за період з 01.10.2019 по 01.12.2021» зважаючи на наступне. Відповідно до пункту 10 Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 21 вересня 2017 року, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 18 цього договору визначено, що у платіжних документах споживач повинен обов`язково зазначати в призначенні платежу період, за який він проводить оплату. За наявності у споживача заборгованості за раніше отримані послуги теплопостачання, виконавець зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги теплопостачання, спожиті в минулі періоди, незалежно від зазначеного у платіжному документі призначення платежу. Ураховуючи наявність заборгованості у відповідачів, яка виникла за період\~з 01.10.2019\~по 01.12.2021,\~внесені кошти\~на загальну\~суму 11700,00\~грн позивач повинен був зарахувати саме на погашення цієї заборгованості, а не заборгованості, яка виникла з 01.12.2021 по 30.09.2023. Незазначення відповідачами про це у платіжному документі щодо призначення платежу жодним чином не впливає на зроблений судом висновок, оскільки порядок зарахування коштів у разі наявності заборгованості визначений пунктом 18 Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 21 вересня 2017 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та вирахувати із загального розміру заборгованості сплачену відповідачами суму у розмірі 11700,00 грн. При цьому суд вважає, що дану суму слід зарахувати у рахунок погашення заборгованості за теплопостачання. Таким чином розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить 9983,95 грн (21683,95 грн 11700,00 грн), з яких заборгованість по оплаті послуг за теплопостачання - 6976,34 грн, інфляційні втрати 2184,88 грн, 3% річних 822,73 грн, Щодо застосування позовної давності, на що звертав увагу у відзиві представник відповідачки [PERSON] [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Частиною п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який було відмінено з 01 липня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Як вбачається зі змісту позовної заяви заборгованість відповідачів виникла, починаючи з 01 жовтня 2019 року. Платежі відповідно до пункту 10 договору слід вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим . Тобто прострочення оплати за кожним місячним платежем розпочинається з 21 числа кожного наступного місяця, як і початок перебігу позовної давності. Таким чином, початок строку позовної давності за платежами, які необхідно було сплатити за жовтень 2019 року, розпочався з 21 листопада 2019 року, а спливав 20 листопада 2022 року. У свою чергу позивач звернувся до суду 16 червня 2023 року, тобто під час встановленого карантину в Україні. Ураховуючи положення\~Закону №\~540-IX,\~суд доходить\~висновку,\~що позивачем\~не було\~пропущено строк\~позовної давності.\~ \~ \~ Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 284544047 від 11.05.2023 позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн (а.с. 1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір по даній справі в розмірі 2684,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 14). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 9983,95 грн, тобто 46,03 % від суми позову, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1235,45 грн, по 617,73 грн - з кожної відповідачки. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial