Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

В травні 2023 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, в якому зазначив, що відповідач згідно розписки від 03.06.2022 року отримав від нього грошові кошти в сумі 29150 доларів США для власних потреб, які зобов`язувався повернути в строк до 01.12.2022 року. Відповідачем з моменту отримання позики до дати подачі позову до суду не було здійснено жодного платежу за сумою позики, у зв`язку із чим, станом на 01.05.2023 року виникла заборгованість у розмірі 1 065 975 грн. (29 150 х 36,5686 грн. за 1 долар США за курсом, встановленим Національним банком України станом на 01.05.2023 року). Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі, в тому числі на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Ухвалою Голосіївського\~районного суду\~міста Києва\~від 05.05.2023\~року матеріали\~вказаної справи\~передано на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.07.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та дано строк для усунення недоліків, які у встановлені терміни позивачем усунуто. Ухвалою Ізяславського\~районного суду\~Хмельницької області\~від 07.08.2023\~року прийнято\~дану позовну\~заяву до\~розгляду за\~правилами загального\~позовного провадження\~та призначено\~підготовче засідання\~по справі.Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду заяв по суті справи, ухвалою суду від 21.09.2023 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до суду не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Кушнір Ю. П. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив. Як вбачається з повідомлення департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України №6.2-9473/6-23 від 12.07.2023 року, відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру №134583 від 30.06.2023 року, №176301 від 08.08.2023 року, №238852 від 25.09.2023 року, [PERSON] 07 грудня 2022 року знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 21 вересня 2023 року Ізяславським районним судом Хмельницької області на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик в судове засідання [PERSON] по даній справі на 18 жовтня 2023 року на 14 год. 00 хв. Тому [PERSON] є повідомленим належним чином про дату, час та місце слухання справи. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін по справі їх представників. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 03.06.2022 року, [PERSON] цього ж дня отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 29150 доларів США для власних потреб та зобов`язався повернути їх до 01.12.2022 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 08.06.2016 року у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, судом встановлено, що між сторонами 03.06.2022 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 29150 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.12.2022 року. Однак, взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконав, чим порушив умови розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки [PERSON] \~не виконав\~зобов`язання\~за договором\~позики за\~розпискою,\~з нього\~підлягає стягненню\~борг в\~сумі 29150\~доларів США\~(що\~дорівнює 1\~065\~975\~грнза курсом, встановленим Національним банком України станом на 01.05.2023 року), розмір якого визначений позивачем в поданій позовній заяві. Вказаний розмір є достатнім та зрозумілим, відповідає умовам договору позики. На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд прийшов до наступних висновків. Зі змісту ч. 2 ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В даному\~випадку позивачем\~та його\~представником не\~надано будь\~ яких\~доказів,\~які підтверджуютьфакт надання правничої допомоги та розмір відповідних витрат, як то договір про надання правової допомоги, складений акт прийому передачі виконаних робіт, опис робіт і розрахунок, які є формою звіту перед клієнтом, а тому витрати в загальній сумі 20000, 00 грн. не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 10 659,75 грн. (1073,60 грн.+9586,15 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved