Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

07 листопада 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просила: - позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - передати малолітню [PERSON] , [INFO] на опікування її бабусі - позивачці [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з відповідачки [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття; - стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами. 07 вересня 2011 року між донькою позивачки [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року у справі №229/280/14-ц шлюб між відповідачами розірвано, малолітню [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Також, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року у справі №2/229/217/2014 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на доньку [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 28 січня 2014 року. Згідно з листом Слов`янського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) вих. №33158 від 08 вересня 2022 року за період з 28 січня 2014 року по [INFO] заборгованість за виконавчим листом у справі №2/229/217/2014 відсутня, проте з 02 листопада 2018 року по 08 вересня 2022 року заборгованість складає 111884,50 грн. Зазначає, що батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Крім того, з моменту розірвання шлюбу між відповідачами [PERSON] фактично проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Тобто, мати дівчинки - [PERSON] також не виконує покладені на неї материнські обов`язки, вживає алкогольні напої у присутності доньки, у зв`язку з чим притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 22 квітня 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та початком активних бойових дій, позивачка разом з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] переїхали з міста Дружківка Донецької області до м. Києва. Останні шість місяців [PERSON] не з`являється за місцем тимчасового перебування доньки за адресою: [ADDRESS] , не проявляє до дитини материнської турботи та піклування, не виховує її та не утримує. 21 липня 2022 року відповідачка надала нотаріально посвідчену заяву, за змістом якої не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та надає вільну й безумовну згоду на її удочеріння. Позивачка є бабою малолітньої [PERSON] по материній лінії та фактично виконує обов`язки батьків щодо виховання та розвитку онуки. Оскільки відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, позивачка вважає, що наявні підстави для позбавлення їх батьківських прав та передачі малолітньої [PERSON] , [INFO] на опікування позивачці. Відповідно до ст. 166 СК України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, відповідачі зобов`язані утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, позивачка просить стягувати щомісячно з відповідачів на її користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів їх доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.11.2022 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 04 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання. 02.08.2023 року з Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації до суду надійшли висновки про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] та можливість позивачки [PERSON] виконувати обов`язки опікуна над малолітньою [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення відповідачів батьківських прав. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 04 серпня 2023 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Косогова Л.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, врахувавши висновки Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації. Позивачка пояснила, що відповідач [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Батько дитини допомоги на утримання доньки не надає, участі у її вихованні не приймає. В 2021 році приїздив до неї на день народження, телефонує рідко, 1 раз на кілька місяців. З 07 травня 2022 року мати не спілкується з дівчинкою. 21 червня 2022 року приходила до доньки в стані алкогольного сп`яніння. З донькою не спілкується, не телефонує. Фактично з 2020 року онука проживає з позивачкою. Повідомила, що працює в клініці Амосова , має добрі стосунки з онукою. [PERSON] навчається в школі у Києві, однак батьки її навчанням не цікавляться. У останнє судове засідання позивачка не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. через канцелярію суду адвокат Косогова Л.О. подала заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення та розгляду справи без участі позивачки та її представниці не заперечила. Представник третьої особи просив розглянути справу з урахуванням фактичних обставин справи та висновків Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідачів до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечила позивачка та її представник. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 07 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що 07 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №238. Відповідачі є батьками малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №473. Рішенням Дружківського районного суду Донецької області від 13 березня 2014 року у справі №229/280/14-ц шлюб між відповідачами розірвано. Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно усталеної практики КЦС у складі ВС у постановах від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц; від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17; від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18; від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 та ін. - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках, і головне, за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. А тому, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Загалом Європейський суд з прав людини виділяє такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги; інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків; в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі; у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками; втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до висновку №108-9034 від 28 липня 2023 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку, за інформацією, наданою 05.06.2023 спеціалізованою школою №43 з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу "Грааль" м. Києва, [PERSON] проживає з бабусею. Батьки [PERSON] жодного разу не були у школі, не спілкувалися з педагогами. Зв`язку з батьками класний керівник не має. За інформацією Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 02.06.2023, під час проведення консультації психолога з дитиною, дівчинка висловлюється про довіру і гарні стосунки з бабусею та своєю тіткою, [PERSON] засмучена тим, що мама припинила спілкування з нею. 02.06.2023 під час бесіди з спеціалістом Служби [PERSON] повідомила, що проживає з бабусею. Останній раз бачила матір у травні 2022 року, з того часу матір з нею не спілкується, не телефонує, не вітає зі святами. З батьком [PERSON] не бачилася з 2-річного віку, він їй не телефонує, зі святами не вітає. Згідно з довідкою-розрахунком розміру заборгованості по аліментам вих. №33158 від 08 вересня 2022 року, по виконавчому листу за №2/229/217, який видано на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж (30%) 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно матеріалів виконавчого провадження за період з 28 січня 2014 року по [INFO] заборгованість по аліментам відсутня. За період з 02 листопада 2018 року по 08 вересня 2022 року заборгованість по аліментам складає 111884,50 грн. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 06 березня 2020 року у справі №229/810/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Суддею встановлено, що 14 лютого 2020 року всупереч вимогам ст. 150 СК України [PERSON] не виконувала свої батьківські обов`язки по піклуванню своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що виразилося у вживанні алкогольних напоїв у присутності дитини за вказаною адресою, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене за ст. 184 ч. 1 КУпАП. Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 21 липня 2022 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., відповідачка не заперечує проти позбавлення її материнських прав відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , вихованням якої не займається, тому в майбутньому при досягненні нею повноліття не буде вимагати від неї уваги і піклування щодо себе, та надала вільну і безумовну згоду на її удочеріння. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є донькою позивачки та рідною сестрою відповідачки [PERSON] . Вказала, що у м. Дружківка остання мешкала зі співмешканцем, зловживала спиртними напоями, про доньку не піклувалася. Фактично батьки не приймають участі у вихованні доньки. Батько [PERSON] також зловживає алкогольними напоями, телефонує доньці кілька разів на рік, особисто не відвідує, матеріально не утримує. Останній раз був на день народження у 2021 році. Останні два роки [PERSON] проживає з бабою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , її утримання, долею дитини не цікавляться, не створили належних умов для її проживання. При цьому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будь-яких пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надали, обставини, викладені у позовній заяві, не спростували. Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідачами не надано доказів про неможливість виконання батьківських обов`язків з не залежних від них причин. Виходячи з цього, суд вважає, що зазначені вище фактори у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідачами [PERSON] та [PERSON] від виховання доньки, свідоме нехтування ними своїми обов`язками і небажанням виконувати їх. В судовому засіданні була вислухана думка дитини [PERSON] , яка просила задовольнити позовні вимоги, зазначила, що проживає з бабусею та бажає в подальшому проживати з нею, зазначила, що матір зловживає спиртними напоями, з батьком бачилась в 2021 році, він не надає матеріальної допомоги. Оскільки з наявних у матеріалах справи доказів встановлюється, що відповідачі з донькою [PERSON] , [INFO] не проживають, участі у її вихованні, забезпеченні не приймають, фактично дитина не отримує від батьків жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, з огляду на байдуже ставлення відповідачів до дитини, позбавлення їх батьківських прав повністю відповідає інтересам самої дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору самих [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 167 СК України якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 1991 року відділом РАЦС Дружківського міськвиконкому Донецької області, актовий запис №127, позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , та є бабою [PERSON] по материній лінії. Згідно з Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 13 липня 2022 року за заявою позивачки, дівчинка проживає з бабою за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Позивачка перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Дружківці Донецької обл. і отримує пенсію за віком, що підтверджується відповідними довідками. Згідно з довідкою №78 від 25 травня 2023 року позивачка працює в ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України» з 08 грудня 2022 року. За інформацією Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, [PERSON] поставлена на облік потенційних опікунів/ піклувальників за №25 від 11 липня 2022 року. Відповідно до висновку №108-8827 від 24 липня 2023 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна над малолітньою [PERSON] , [INFO] , у разу позбавлення батьків дитини [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. За встановлених обставин суд вважає за можливе передати малолітню [PERSON] , [INFO] на опікування її бабусі - позивачці [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно п. 16 Пленум Верховного Суду України п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Нормами статті 183 СК України встановлено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Так, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів їх доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн. з кожного. Судовий збір в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: approved