Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки із спільного домоволодіння, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, посилаючись на те, що вона, [PERSON] є власником 11/20 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу peг. № 1-5874, від 12.09.1985 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51247911 від 01.08.2023 року. Інша 9/20 частина вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу peг. № 10000, виданий 12.10.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33654139 від 12.10.2019 року. При проведенні технічної інвентаризації станом на 20.03.2023 р. встановлено, що загальна житлова площа житлового будинку змінилась з 97,7 кв. м. на 102,1 кв. м, а житлова площа з 56,1 кв. м на 56,3 кв.м внаслідок проведеного перепланування та добудови прибудови літ а4, побудованої до 05.08.1992 року також сарай літ. К, навіс літ И також побудовано до 05.08.1992 року. В результаті таких перепланувань, що не потребують додаткових дозвільних документів, змінився розмір часток співвласників. 05.06.2023 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за спільною заявою співвласників виконано розрахунок часток та в послідуючому зміну часток зареєстровано в державному реєстрі речових прав. З огляду на вищезазначене, співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (31/50 частини) та [PERSON] (19/50 частини). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ЧР №24-1-2725 від 27.08.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 312,1 кв.м, що розташована на території Черкаської міської ради по [ADDRESS] . Таким чином частка [PERSON] знаходиться на приватизованій земельній ділянці. \~ \~ \~ \~ Вже протягом багатьох років між співвласниками існує фактичний розподіл будинку та розподіл земельних ділянок якими вони користуються. В даному випадку в якості відповідача залучено співвласника домоволодіння. Відповідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна зробленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» є можливим виділити громадянці [PERSON] у житловому будинку належну їй частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просить провести виділ [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) в натурі 31/50 частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна виконаного комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» та виділити громадянці [PERSON] : житловий будинок літ. «А-І» 50%, що складається з: приміщення 1-6 площею 7,5 кв.м; приміщення 1-7 площею 15,4 кв.м,; житлову прибудову літ. «А1», що складається з: приміщення 1-4 площею 8,4 кв.м, приміщення 1-5 площею 9,5 кв.м; прибудову літ. «а3» що складається з: приміщення 1-2 площею 3,9 кв.м, приміщення 1-3 площею 11,8 кв.м; прибудова літ. «а4»: приміщення 1-1 площею 8,9 кв.м; та надвірні споруди: сарай літ. «Б», «К», вбиральня літ. «В», навіс літ. «И», погріб літ. «Г», водоколонка №8, вимощення літ. «II», ворота з хвірткою №1, огорожа №3 розташованих за вказаною адресою. Припинити право спільної часткової власності співвласників та визнати право власності за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що включає в себе: житловий будинок літ. «А-І» 50%, що складається з: приміщення 1-6 площею 7,5 кв.м; приміщення 1-7 площею 15,4 кв.м,; житлову прибудову літ. «А1», що складається з: приміщення 1-4 площею 8,4 кв.м, приміщення 1-5 площею 9,5 кв.м; прибудову літ. «а3» що складається з: приміщення 1-2 площею 3,9 кв.м, приміщення 1-3 площею 11,8 кв.м; прибудова літ. «а4»: приміщення 1-1 площею 8,9 кв.м; та надвірні споруди: сарай літ. «Б», «К», вбиральня літ. «В», навіс літ. «И», погріб літ. «Г», водоколонка №8, вимощення літ. «II», ворота з хвірткою №1, огорожа №3. Судові витрати залишає за собою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 11/20 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу peг. № 1-5874, від 12.09.1985 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51247911 від 01.08.2023 року. Інша 9/20 частина вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу peг. № 10000, виданий 12.10.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33654139 від 12.10.2019 року. При проведенні технічної інвентаризації станом на 20.03.2023 р. встановлено, що загальна житлова площа житлового будинку змінилась з 97,7 кв. м. на 102,1 кв. м, а житлова площа з 56,1 кв. м на 56,3 кв.м внаслідок проведеного перепланування та добудови прибудови літ а4, побудованої до 05.08.1992 року також сарай літ. К , навіс літ И також побудовано до 05.08.1992 року. В результаті таких перепланувань, що не потребують додаткових дозвільних документів, змінився розмір часток співвласників. 05.06.2023 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за спільною заявою співвласників виконано розрахунок часток та в послідуючому зміну часток зареєстровано в державному реєстрі речових прав. З огляду на вищезазначене, співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (31/50 частини) та [PERSON] (19/50 частини). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ЧР №24-1-2725 від 27.08.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 312,1 кв.м, що розташована на території Черкаської міської ради по [ADDRESS] . Таким чином частка [PERSON] знаходиться на приватизованій земельній ділянці. \~ \~ \~ \~ Вже протягом багатьох років між співвласниками існує фактичний розподіл будинку та розподіл земельних ділянок якими вони користуються. Відповідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна зробленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» є можливим виділити громадянці [PERSON] у житловому будинку належну їй частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1\~ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності\~у відповідності\~до положення\~ч 1\~ст. 364 ЦК України. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень\~статті 356 ЦК України\~вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved