Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] до [PERSON] про\~ відшкодування шкоди в порядку регресу. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 17 441, 87 грн завданої шкоди в порядку регресу, судові витрати у вигляді 858, 88 грн сплаченого судового збору та 4000, 00 грн витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.08.2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4648034. Згідно умов вказаного полісу ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 08.12.2018 приблизно о 11 годині 30 хвилин в с. Великий Житин, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Subaru» д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - Європротокол, ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Subaru» д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/4648034. На підставі страхового акту №0Ц/037/000/19/0122 від 03.07.2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 441, 87 грн. Згідно з п.п. «г» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. 03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 03/03/2023 відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «УПСК» до договору страхування щодо боржника [PERSON] на суму 17 441,87 грн. Ухвалою суду від 07.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, його представником подано заяву, згідно якої заперечують щодо задоволенян позовних вимог у повному обсязі та просять суд розгляд справи проводити без їхньої участі. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши надані письмові докази та врахувавши обставини у справі, судом встановлено таке. 15.08.2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4648034. Згідно умов вказаного полісу ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 08.12.2018 приблизно о 11 годині 30 хвилин в с. Великий Житин, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Subaru» д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. ДТП була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом), з якого слідує, що водій - [PERSON] , який керував автомобілем «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] , свою вину визнав. Власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Subaru» д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/4648034. Відповідно до страхового акту №0Ц/037/000/19/0122 від 03.07.2020 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 441, 87 грн, що стверджується платіжним дорученням №11217 від 03.07.2020. 03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 03/03/2023 відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «УПСК» до договору страхування щодо боржника [PERSON] на суму 17 441,87 грн. Позивачем з метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування шкоди від 10.09.2020. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно з п.п. «г» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності, під час вирішення вказаного спору є необхідність встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача, як винної особи, обов`язку сплатити позивачу страхове відшкодування у порядку регресу. Як стверджується матеріалів справи, підставою для звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що відповідно до п.п. «г» п. 38.1. ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1187, 1191 ЦК України, позивач отримав право регресної вимоги до відповідача в межах суми виплаченого страхового відшкодування за Полісом, оскільки ДТП за участі відповідача сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Так, вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання визначені у розділі 31 Правил дорожнього руху. Згідно пункту 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про дорожній рух", технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища (ч. 3 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух"). Перевірка технічного стану транспортного засобу полягає у визначенні відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам, згідно з Наказом Міністерства Інфраструктури України від 26 листопада 2012 року № 710 "Про затвердження Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки" (п.п. 11 п. 2 Порядку). Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів того, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER] існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Дійсно, водії на місці пригоди заповнили повідомлення про ДТП (Європротокол), відповідно до якого відповідач є винною особою в ДТП, однак відсутні безперечні дані, що автомобіль, яким керував відповідач був технічно несправний на початок руху, тобто до моменту ДТП. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] , керуючи автомобілем не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відлетіло колесо, що призвело до зіткнення з іншим транспортним засобом та пошкодження такого. В даному випадку, відсутні безперечні дані, що ДТП 08.12.2018 стала безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що позовні вимоги є необґрунтованими, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню. При цьому інші доводи, викладені позивачем у позовній заяві не спростовують висновків суду про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволенні позові. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed