Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

28 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 2005 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON] . Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачкою протягом останнього року поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Окрім того, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної дитини. При цьому, позивач має можливість забезпечити їх спільному синові належні умови проживання та повною мірою займатись його вихованням, дитина виражає прихильність до проживання разом із батьком. Також, позивач зазначає, що не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача з сином у його присутності та готовий сприяти, щоб дитина не була позбавлена спілкування з матір`ю. А тому, позивач просить задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання батька - [PERSON] . Ухвалою судді від 03 квітня 2023 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що при винесенні рішення підтримують висновок органу опіки та піклування. За таких обставин, судом, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, заслухавши думку представника позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, судом об`єктивно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб 06.08.2005 року (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] ). Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ). Позивач [PERSON] працює з 01.11.2014 року і по час надання довідки на ТОВ «Ірис-Пласт» і займає посаду директора, що підтверджується довідкою від 21.03.2023 року вих. № 21/03 та довідками про доходи від 21.03.2023 року. Позивач та його малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади від 21.03.2023 року та від 11.04.2023 року). Малолітній [PERSON] навчається в Хмельницькому НВК № 4 в 7 Б класі (копія довідки від 12.04.2023 року №248/01-30). Як вбачається із копії довідки, виданої лікарем 12.04.2023 року [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , - здоровий. Також, позивачем долучено до матеріалів справи характеристику на нього з місця роботи - ТОВ «Ірис-Пласт» від 14.04.2023 року та за місцем проживання по [ADDRESS] . Згідно відповіді Відділення поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області матеріали про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності станом на 26.04.2023 року відсутні, зазначивши, що відомості про притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення, вчинене більше як рік тому, в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» не відображаються. Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин 1, 4, 6 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приписами ч. 2 ст. 160 СК передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 10.08.2023 року № 2054/01-31, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , з батьком [PERSON] . Окрім того, у вказаному висновку зазначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Поданий органом опіки та піклування висновок відповідає інтересам дитини, проте не може бути прийнятий судом, адже як встановлено вище спору між сторонами немає, дитина самостійно визначила місце проживання з позивачем. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , вони узгодили його місце проживання з батьком [PERSON] . Тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст. 160 СК. Про дані обставини додатково свідчить і те, що відповідачка [PERSON] , на неодноразові судові виклики в судові засідання не з`явилася, будь-яких заперечень з приводу визначення місця проживання малолітнього сина з позивачем до суду не подала, хоча із висновку органу опіки та піклування вбачається, що вона знала про перебування на розгляді суду питання про визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, ст. 161 СК передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дитини, а тому позов має бути відхилений. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed