Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутої пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 30 червня 2020 року у розмірі 6205,36 гривень. Обґрунтовує позов тим, що кошти в зазначеному розмірі були виплачені відповідачу, у зв`язку з рахунковою помилкою з боку позивача, а саме при переході з виду на вид з 01 жовтня 2017 року некоректно розраховано коефіцієнт заробітної плати відповідача 1,99070 (неправильний коефіцієнт 1,89771), зокрема, оптимізацію коефіцієнту заробітку визначено з урахуванням періоду страхового стажу, який пораховано при перерахунку згідно з заявою від 02 листопада 2009 року по 31 жовтня 2009 року. Таким чином, виникла переплата пенсії відповідача за період з 01 жовтня 2017 року по 30 червня 2020 року у розмірі 6205,36 грн. В телефонному режимі відповідач відмовилася повертати вказану переплату пенсії. У зв`язку з цим, позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1212 ЦК України. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила. Заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до Розпорядження від 22 червня 2020 року в.о. заступника начальника відділу з питань виплати пенсій № 10 Адамів Г.З та Довідки до рішення міжвідомчої комісії від 22 червня 2020 року Відділу з питань перерахунків пенсій № 12 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Тернопільській області установлено, що сума переплати пенсії [PERSON] становить 6205,36 гривень, яка утворилася за період з 01 жовтня 2017 року по 30 червня 2020 року, при переході з виду на вид з 01 жовтня 2017 року некоректно розраховано коефіцієнт заробітної плати 1,99070 (правильний 1,89771), а саме оптимізацію коефіцієнту заробітку визначено з урахуванням періоду страхового стажу, який пораховано при перерахунку згідно заяви від 02 листопада 2009 року по 31 жовтня 2009 року. Згідно протоколу за період 01 жовтня 2017 року 30 червня 2020 року індивідуального перерахунку, вбачається, що сума\~переплати пенсії\~ [PERSON] \~становить 6205,36\~грн. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, рахункова помилка мала місце з боку позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~1215\~ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої\~статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у\~ статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, які\~є обов`язковими для судів. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала Управлінню недостовірні дані. Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином, сам факт виплати пенсії [PERSON] , де при переході з виду на вид з 01 жовтня 2017 року некоректно розраховано коефіцієнт заробітної плати відповідача 1,99070 (неправильний коефіцієнт 1,89771), не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей. Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі\~ «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у розмірі 6\~205,36 грн., які є частиною пенсійної виплати, що призначена їй позивачем, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України, зазначена сума поверненню не підлягає. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed