Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

27 вересня 2022 року до Новобузького районного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до [PERSON] , за яким позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 19557,41 гривень, витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481,00 гривень та судові витрати, пов`язані зі сплатою професійної правової допомоги в розмірі 6000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2021 року на автодорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем марки «Skoda OCTAVIA TOUR» реєстраційний номер [NUMBER] , відбулась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої був пошкоджений автомобіль марки «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Skoda OCTAVIA TOUR» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0725015 від 17 вересня 2020 року. Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. 13 вересня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування» звернулося ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування. Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» 21 жовтня 2021 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19557,41 гривень. Оскільки відповідач після скоєння ДТП залишив місце пригоди, позивач в порядку\~ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~набув право регресної вимоги до нього, про що повідомив останнього, надіславши йому регресну вимогу на суму 19557,41 гривень, яка залишена без реагування. В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 27 вересня 2022 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І. Ухвалою судді від 28 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 19 жовтня 2022 року о 10:00 годині. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року судовий розгляд відкладений до 24 листопада 2022 року на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 24 листопада 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке останній мотивував тим, що в зазначений день він не може бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, надавши докази такого перебування. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України відкладено судовий розгляд по справі до 10:00 год. 13 грудня 2022 року. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року відкладений судовий розгляд, у зв`язку з наданням часу позивачу для подання відповіді на відзив до 11:00 год. 23 грудня 2022 року. 23 грудня 2022 року судовий розгляд не відбувся, у зв`язку з відсутністю енергопостачання в суді та відкладений до 27.12.2022 року, який також відкладений до 12.01.2023 року. Ухвалою суду від 12.01.2023 року в справі витребувані докази, а саме адміністративна справа № 481/1027/21 . Ухвалою суду від 12.01.2023 року призначена судова автотоварознавча експертиза, а провадження в справі зупинене. Ухвалою суду від 21.08.2023 року провадження в справі поновлене та призначений судовий розгляд на 05.09.2023 року, у якому оголошена перерва до 19.09.2023 року, яка продовжена до 12.10.2023 року. Представник позивача «ПРОСТО-страхування» у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнав позов частково на суму 3000 гривень в частині стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. В іншій частині позову просив відмовити у задоволенні. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву на позов, дослідивши додані до них письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2020 року між АТ «ПРОСТО-страхування» та РОВР у Миколаївській області укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений страховим полісом 17 вересня 2020 року [NUMBER] зі строком дії з 17 вересня 2020 року до 16 вересня 2021 року включно (а.с.05). 23 липня 2021 року о 17 год. 12 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Skoda OCTAVIA TOUR» реєстраційний номер [NUMBER] , на автодорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв 181 км + 400 м., в порушення вимог п. 2.3.б, 12.1, 2.10 «а» ПДР\~України не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування свого транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з автомобілем «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.\~122-4, 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 850 гривень. Зазначена постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 28 вересня 2021 року (а.с.10-11). Відомостей про складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 23 липня 2021 року на автодорозі Н-11 Дніпропетровськ-Миколаїв 181 км + 400 м., відносно водія транспортного засобу «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] сторонами не надано, а судом не здобуто. Відповідно положень ч.6\~ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП автомобіль «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , перебував у власності останньої та був застрахований у ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 1861/20-Т/Дп/07 від 28 жовтня 2020 року «ALL RISKS» (а.с.18-33). Відповідно до страхового акта № 006.01634321-1 від 05 серпня 2021 року сума страхового відшкодування становить 33633,89 гривень (а.с. 42). На виконання умов договору добровільного страхування та згідно зі страховим актом № 006.01634321-1 від 05 серпня 2021 року та рахунком № КС-02370 від 28 липня 2021 року, ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 33633,89 гривень. Факт сплати підтверджується платіжним дорученням № 44461009 від 06 серпня 2021 року (а.с.43-45). 06 вересня 2021 року ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» подало до АТ «ПРОСТО-страхування» претензію про страхове відшкодування шкоди у розмірі 33633,89 гривень (а.с. 17). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування № 155577 проведеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування» від 05 жовтня 2021 року та страхового акту № 155577 від 20 жовтня 2021 року сума страхового відшкодування становила 19557,41 гривень (а.с.12-13). Позивач визнав випадок страховим та 21 жовтня 2021 року здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 19557,41 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 18794 від 21 жовтня 2021 року, а 09.11.2022 року звернувся до відповідача з регресною вимогою на вищевказану суму (а.с.15). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Відповідно до ч.ч. 1,2, ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом передбачено добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 3 частини 1статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Предметом позову у справі, яка переглядається, є вимога про відшкодування страховику завданої майнової шкоди у вигляді сплаченого страховику потерпілого страхового відшкодування у розмірі 19557 грн. 41 коп. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивач, виконавши за відповідача обов`язок з відшкодування завданої останнім шкоди потерпілому, шляхом сплати страховику потерпілого, виплаченої ним суми потерпілому, набуло право регресної вимоги до завдавача шкоди [PERSON] на підставі положень статті 38 Закону. Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону№ 1961-IV передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону № 1961-IV зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1.1. статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Суд прийняв до уваги постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року, якою встановлено, що [PERSON] після вчинення 23.07.2021 року дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року у справі №481/1027/21 [PERSON] скоїв ДТП, за що його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.\~122-4, 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 850 гривень. Зазначена постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 28 вересня 2021 року (а.с.10-11). Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено наявність передбачених статтею 38 Закону № 1961-IV підстав для пред`явлення до відповідача вимог про відшкодування сплаченої позивачем як страховиком цивільно-правової відповідальності страхувальника завданої останньої шкоди. Вирішуючи питання розміру такої шкоди, суд приходить до наступного. Згідно висновку експерта № 23-652 від 13.07.2023 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] з врахуванням нових деталей складає 10879 гривень 62 копійки. Матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП, яка мала місце 23 липня 2021 року в цінах липня 2021 року, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 8301 гривня 09 копійок (а.с.134-141). Відповідач [PERSON] не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, а тому з урахуванням усіх встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 8301 гривня 09 копійок, встановленої експертом. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд керується вимогами ст. 133 ЦПК України, яка передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги №1 від 02 січня 2020 року укладеного між АТ «ПРОСТО-страхування» та адвокатським бюро «Синюк та партнери» в особі Синюка С.Л., реєстр справ від 02.03.2020 року, акт виконаних робіт від 31 березня 2020 року, платіжне доручення №4149 від 04.03.2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 31.03.2020 року, ордер серії КС №444205 від 08.01.2020 року, посвідчення адвоката №6423/10 від 15.02.2018 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю серії КС№6423/10 від 15.02.2018 року, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адвокатське бюро «Синюк та партнери»( а.с.46-60). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи складність справи, заяву відповідача про зменшення таких витрат, часу, витраченого адвокатом для підготовки до справи, значення справи для ПАТ «ПРОСТО-страхування», суму задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 2546 гривень 40 копійок (пропорційно до задоволених вимог, відповідно до ціни позову - 42.44 %). У відповідності до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, аналогічно суд стягує з відповідача на користь позивача у процентному відношенні суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1052 гривні 94 копійок (42.44 %).\~

Outcome: partial