Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 31.10.2020 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок зареєстрований за відповідачем та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 6125286400:02:001:0151, право власності на яку не оформлено. За таких підстав позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02.06.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 07.06.2023 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 14.06.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 31.07.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 31.07.2023 підготовче засідання відкладене на 31.08.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 31.08.2023 2023 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.09.2023. 21.09.2023 судове засідання відкладене на 19.10.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 19.10.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Яворський А.В., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 19.10.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд встановив, що 31.10.2020 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині залишено прізвище [PERSON] . Указане підтверджується скороченою копією акта про одруження серії [NUMBER] від 08.05.2023 та її офіційним перекладом з польської на українську мову з апостилем (а.с. 34, 35-36). 24.11.2020 [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , та [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1425 (а.с. 12-15). Відповідно до умов вказаного договору продавці продали покупцю житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6125286400:02:001:0151. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 233884082 від 24.11.2020 (а.с. 16) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 330223299 від 25.04.2023 (а.с. 21) житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2105817761252, зареєстрований за [PERSON] . При цьому згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.04.2023 (а.с. 22) та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 329658300 від 20.04.2023 (а.с. 23) відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125286400:02:001:0151 у даних реєстрах відсутні. Указані обставини в сукупності дають суду підстави вважати, що спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбане та зареєстроване за [PERSON] під час перебування останнього у шлюбі з [PERSON] . Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~71\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відтак суд вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем той факт, що житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 87,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований на ім`я [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу між ними у рівних частках. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов поділ майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила\~судовий збір у сумі 3801,94 грн, що підтверджується квитанцією № 32528798800006989958 від 29.05.2023 (а.с. 5). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представник позивача у поданій позовній заяві заявив клопотання про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved