Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

[PERSON] у лютому 2017 року звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому просив встановити факт його перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] на посаді водія вантажного автомобіля у період з 01.11.2014р. по 30.03.2015р. та зобов`язати відповідача внести запис до трудової книжки позивача про прийняття його на роботу на посаду водія вантажного автомобіля у період з 01.11.2014р. та внести запис про звільнення із займаної посади відповідно до фактичного припинення трудових відносин з 30.03.2015р. Також позивач просив стягнути із відповідача судовий збір. Вимоги позивач мотивує тим, що він з початку листопада 2014р. влаштувався на роботу до відповідача на посаду водія вантажного автомобіля Renault Magnum АЕ430, д.н.з. [NUMBER] і працював там до кінця березня 2015р. Трудовий договір сторони не оформлювали, а заробітну плату позивач отримував у конвертах. 04.03.2015р. позивач за кермом вказаного автомобіля потрапив в ДТП в наслідок чого була заподіяна шкода вказаному автомобілю, що належить відповідачу. Позивач наполягав, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася коли він виконував свої трудові обов`язки, і хоч ДТП трапилось із його вини, сторони домовились, що він допоможе відповідачу відновити пошкоджений автомобіль та буде і надалі виконувати свої трудові обов`язки. Однак відповідач змінив свою позицію та почав вимагати від нього кошти для відновлення автомобіля. Після цього позивачу стало відомо, що в його трудовій книжці взагалі відсутні записи про те, що він перебував в трудових відносинах із відповідачем. На думку позивача такими діями відповідач намагається уникнути застосування положення ст. 130 КЗпП України, перекласти всю відповідальність на позивача та змусити його сплатити всю суму коштів за ремонт автомобіля, про що свідчить пред`явлений до суду позову ФОП [PERSON] до нього про стягнення майнових збитків за заподіяне ДТП та нанесену шкоду майну перевізника. Таким чином дії відповідача позивач вважає незаконними та такими, що порушують його права, як працівника, у зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Позивач посилається на те, що між ним та відповідачем фактично виникли трудові відносини, що стверджується товарно-транспортними документами на переміщення вантажів автомобілем відповідача, адміністративними матеріалами від 04.3.2015р., складеними по факту ДТП, дефектною відомістю №15, показаннями свідків. За цих підстав позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначаючи, що встановлення факту перебування у трудових відносинах є необхідним з метою нарахування йому правильного трудового й страхового стажу, виплати заробітної плати та зменшення розміру відшкодування майнової шкоди роботодавцю [PERSON] . Ухвалою суду від 10.02.207 року відкрито загальне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. 31.03.2017р. на адресу суду надійшло заперечення відповідача на позовну заяву відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував повністю, вказуючи, що відповідач та позивач ніколи не перебували в трудових відносинах, жодного належного доказу таких відносин матеріали справи не містять, при цьому позивач посилається на товарно-транспортну накладну, яка містить реквізити автомобільного перевізника ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» і жодним чином не відноситься до відповідача. Між сторонами не укладався трудовий договір, запис до трудової книжки не вносився, позивач не міг не знати про це, оскільки трудова книжка, згідно норм законодавства, зберігалася у нього. Позивачу вказаний автомобіль відповідачем був наданий у користування на власний розсуд та ризик за домовленістю між ними, а керування таким автомобілем не підтверджує виникнення між сторонами саме трудових відносин. 27.03.2017р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи по справі: управління Держпраці у Черкаській області, відповідно до яких 27.05.2016р. на адресу Управління надійшло письмове звернення [PERSON] щодо порушення його трудових прав ФОП [PERSON] .. За результатами такого звернення головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Фурсі А.В. було доручено провести позапланову перевірку ФОП [PERSON] .. ФОП [PERSON] відмовив у наданні документів щодо використання ним найманої праці та у своїх письмових поясненнях від 15.06.2016 категорично заперечував факт використання найманої праці [PERSON] .. Із аналізу копій документів, доданих [PERSON] до звернення, неможливо встановити суб`єкта господарювання, з яким позивач перебував у трудових відносинах. За цих підстав [PERSON] рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Степченка М.Ю. Ухвалою суду від 03.12.2018р. дану цивільну справу прийнято до провадження судді Середи Л.В. та ухвалено розгляд справи проводити з початку. У судовому засіданні позивач пояснив суду, що [PERSON] викликав його на роботу, сказав загружатися та дав відповідну накладну. Стверджував, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем за усною домовленістю, адже ні заяви про прийняття на роботу ні трудового договору він не підписував, заробітну плату отримував у конвертах, трудову книжку віддав відповідачу, який повернув її йому після ДТП і він виявив, що жодних записів у ній не зроблено. Чи здійснювались перерахування із його заробітної плати до пенсійного фонду чи податкової служби йому невідомо. Висновок Управління Держпраці в Черкаській області за його зверненням він отримував, його у встановленому законом порядку не оскаржував. Представник позивача, адвокат Орел С.І. на задоволенні позову наполягав у повному обсязі з підстав, які вказані у позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Могилей С.В. проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, вказуючи при цьому, що [PERSON] давно знав [PERSON] як добросовісного водія, а тому за усною домовленістю з ним, за певну винагороду надав йому свій автомобіль в тимчасове користування. Доводи позивача є суперечливими, адже останній не вказує яку він отримував заробітну плату, які трудові обов`язки виконував в період з 01.11.2014 по 30.03.2015р., посилаючись лише на товарно-транспортну накладну від 16.01.2015р. про разове перевезення вантажу. Відсутні будь-які ознаки трудових відносин, відсутній трудовий договір, медичне освідування, журнал рейсів, тощо, заяву про прийняття на роботу позивач не писав. Крім того позивач не вказує причини припинення трудових відносин. Вказані обставини свідчать про безпідставність позовних вимог. Представник третьої особи по справі у судове засідання не з`явився, скерувавши до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог\~ ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що його було прийнято на роботу до відповідача на посаду водія вантажного автомобіля. Проте, як встановлено судом, трудовий договір між сторонами ніколи не укладався і не підписувався, що визнав в судовому засіданні позивач та повідомив суду, що ні заяву про прийняття на роботу, ні трудовий договір він не підписував, із ніякими трудовими обов`язками не ознайомлювався. На підтвердження своїх доводів щодо перебування у трудових відносинах із відповідачем позивач надав до суду товарно-транспортну накладну №РБ00000108 від 16.01.2015р.. Однак вказаний доказ перебування у таких відносинах суд розцінює критично, оскільки із змісту вказаної накладної вбачається, що вона підтверджує перевезення вантажу автомобілем дер. № [NUMBER] , причіп [NUMBER] де автомобільним перевізником зазначений ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», водій [PERSON] , а замовник ТОВ ПІІ «Еконія», яка є також вантажовідправником. Вантажоодержувачем є ТОВ «Смарті Фемілі». Вказаною накладною визначено пункт навантаження та пункт розвантаження, а також додано відомості про вантаж. Згідно ч. 2 ст. 798 Цивільного кодексу України договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Як зазначено в ч. 1 ст. 805 Цивільного кодексу України, управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем.\~Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавецъ. Разом із тим із доданої позивачем товарно-транспортної накладної вбачається, що перевізником вказаний саме ТОВ «Партнер Дістрібьюшн». Жодних доказів договорів найму, оренди чи суборенди між ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» та ФОП [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 24.11.2021р. у ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» була витребувана інформація з приводу наявності у вказаного підприємства із ФОП [PERSON] взаємовідносин по господарській операції з перевезення товару згідно з товарно-транспортною накладною від 16.01.2015 за №РБ00000108. За повідомленням ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» від 11.01.2022р. №1101 у підприємства відсутні правовідносини з ФОП [PERSON] щодо господарської операції з перевезення вантажу за ТТН №РБ00000108, крім того відсутні договори оренди (користування) транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] . Станом на січень 2015р. [PERSON] не перебував ні у трудових ні у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Партнер Дістрібьюшн», крім того у підприємства відсутня інформація щодо перебування у трудових чи цивільно-правових відносинах [PERSON] із ФОП [PERSON] .. Також у підприємства відсутня інформація щодо причин та підстав зазначення у графі «водій» відомостей про [PERSON] , оскільки у підприємства відсутня ТТН №РБ00000108 та не оформлювалась товариством. Судом встановлено, що оформлення вказаної накладної здійснювала ТОВ ПІІ «Еконія», однак отримання такої інформації від останньої сторонами не ініціювалось. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що з іншими клопотаннями про витребовування доказів позивач до суду не звертався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Крім вказаного на підтвердження своїх доводів позивач посилався на протокол про адміністративне правопорушення від 04.03.2015р., за яким місце роботи [PERSON] вказано ПП «Капран», а належність автомобіля визначена за [PERSON] .. Судом встановлено, що 04.03.2015р. [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] допустив порушення правил дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем, який стояв попереду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди стверджена постановою Золотоніського міськрайонного суду від 08.04.2015р., якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Із змісту вказаної постанови суду вбачається, що питання місця роботи [PERSON] не вирішувалось та не встановлювалось. Разом із тим суд зауважує, що відомості до протоколу про адміністративне правопорушення вносяться також зі слів особи, відносно якого він складений. Матеріали справи не містять жодних даних на підставі яких саме відомостей були внесені до протоколу про адміністративне правопорушення відповідні відомості про місце роботи [PERSON] . Додана до матеріалів справи дефектна відомість №05 від 21.04.2015р. також не підтверджує трудових відносин між позивачем та відповідачем, а посилання позивача на те, що у ній вказано посаду [PERSON] як водія суд вважає невірним. Так із змісту вказаної відомості вбачається, що у ній зазначений власник транспортного засобу [PERSON] та водій [PERSON] , однак під зазначенням «водій» мається на увазі особа, що фактично керувала транспортним засобом в момент ДТП. Згідно із ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Зазначені докази при зверненні [PERSON] були також надані до управління Держпраці у Черкаській області, яке при проведенні їх перевірки вказало, що із них неможливо встановити суб`єкта господарювання з яким позивач перебував в трудових правовідносинах. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача було допитано свідка [PERSON] , який суду пояснив, що він працює водієм таксі, добре знає [PERSON] та часто підвозив його на роботу. Коли [PERSON] потрапив в аварію, то возив його дружину до нього на місце ДТП. Він перебував на місці ДТП та до нього в машину сів [PERSON] , до якої також підійшов власник вантажного автомобіля, який зі слів [PERSON] був його роботодавцем, який розпитував як він себе почуває та запитав чи він у нього належно оформлений, на що [PERSON] відповідав, що належно оформлений та перебуває у відповідних трудових відносинах. Як складали матеріали справи про адміністративне правопорушення не бачив. Однак на переконання суду такі пояснення свідка не можуть свідчити про перебування [PERSON] у трудових відносинах із ФОП [PERSON] , оскільки [PERSON] не був безпосереднім свідком оформлення чи встановлення будь-яким чином трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] , не є співробітником [PERSON] , не бачив як той виконував відповідні трудові обов`язки, які могли б бути покладені на нього роботодавцем. Більше того, сам [PERSON] в судовому засіданні не зміг вказати з ким саме [PERSON] перебував в трудових відносинах вказуючи лише, що знає що у якогось чоловіка, прізвище якого не пам`ятає. Заявлений стороною позивача свідок не був безпосереднім свідком подій, що стосуються предмету доказування, про події на які вказує позивач знає зі слів самого ж позивача, тобто що він там ніби то працює, що [PERSON] є ніби то його керівником, що [PERSON] ніби то належно був оформлений, хоча сам [PERSON] як в позовній заяві так і в судовому засіданні визнавав, що трудовий договір не підписував, заробітну плату отримував в конверті. Крім вказаного суд також враховує, що за повідомленням самого ж [PERSON] вони із [PERSON] перебувають в дружніх відносинах. Інші докази на підтвердження позовних вимог позивачем надані не були. Суд, оцінюючи докази та обставини у справі, зазначає таке. За положеннями статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (частини друга - четверта статті 24 КЗпП України). Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. З наведених норм чинного законодавства України вбачається, що трудові відносини між працівником і роботодавцем виникають на підставі укладеного між ними трудового договору, за яким працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену договором, а роботодавець у свою чергу зобов`язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати необхідні для виконання роботи умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору. Варто також зауважити і про те, що ст. 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, наказ про прийом на роботу не видається. Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 року у справі № 552/4807/15-ц та від 13.04.2020 року у справі №344/2293/19. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Як вбачається із матеріалів справи, позивач трудового договору не підписував, заяву про укладення трудового договору не писав, не вносилися такі записи і в трудову книжку позивача, доказів про те чи відповідач сплачував відповідні внески за найманого працівника матеріали справи не містять. Відсутні також дані і про розмір заробітної плати, який також мав бути узгоджений між сторонами. Як вбачається із змісту позовної заяви позивач отримував заробітну плату в конверті, жодних доказів отримання такої заробітної плати чи передачу її відповідачем матеріали справи не містять. Позивачем не надано суду жодних доказів встановлення йому будь-яких надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівникам, робота яких постійно проводиться в дорозі або має роз`їзний (пересувний) характер, тощо. У матеріалах справи також не міститься будь-яких інших доказів того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, як і не надано доказів виконання ним будь-якої роботи у відповідача, серед свідків, про допит яких просив позивач, не зазначено жодного співробітника [PERSON] . Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Також позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання факту існування між ним та відповідачем трудових відносин у вказаний в період не надано належних доказів щодо допущення його до роботи, виконання трудової функції та обсягу робіт у зазначений ним час. Тому неможливо встановити, до яких трудових обов`язків приступив позивач, яку саме роботу виконував, який результат цієї роботи, тривалість виконання таких робіт. За таких обставин у суду немає передбачених законом підстав вважати, що між сторонами укладався офіційний трудовий договір та задовольняти позовні вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Відповідно до положень ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що до трудових книжок вносяться записи про роботу тих працівників, з якими підприємство, установа, організація чи фізична особа-підприємець перебуває у трудових правовідносинах. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. З огляду на те, що факту перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах судом не встановлено, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача внести відомості про прийняття позивача на роботу на посаду водія з 01.11.2014 та відомості про звільнення з посади водія з 30.03.2015р., не підлягають задоволенню. Крім цього суд вказує, що позивач просить внести запис до трудової книжки про припинення трудових відносин із відповідачем, однак не зазначає підстави припинення таких відносин. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову позивачу в повному обсязі. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. Суд,

Outcome: dismissed