Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2023 році [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яку мотивує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний в 2012 році, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, стягнення по виконавчих листах з неї не проводяться, він не працює, а тому йому важко без допомоги утримувати дитину. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 22 вересня 2023 року, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 13 жовтня 2023 року. 10 жовтня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзиву на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що їх спільна з позивачем донька [PERSON] з народження до досягнення 17 років проживала разом з нею та знаходилася на її утриманні, позивач за цей період жодним чином не допомагав утримувати доньку, не займався її вихованням, вона самостійно несла усі витрати з утримання та виховання дитини. На даний час вона не працює, до того ж має на утриманні іншу дитину, яка проживає разом з нею, а тому не має можливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, додатково пояснив, що після розлучення з дружиною донька проживала з відповідачем, між ним та його колишньою дружиною була досягнута усна домовленість щодо сплати ним аліментів на доньку, у зв`язку з чим він в добровільному порядку щомісячно надавав доньці грошові кошти на її утримання, а після того, як донька досягла чотирнадцять років, кошти переводив на картку, відкриту на її ім`я, завжди спілкувався з нею та підтримував стосунки. В березні 2023 року відповідач вигнала доньку з дому, з цього часу дитина проживає з ним. Між ним та відповідачем також була досягнута усна домовленість про сплату останньою аліментів на дитину, протягом двох місяців вона сплачувала аліменти, а потім припинила надавати будь-яку матеріальну допомогу, з донькою не спілкується, він самостійно несе усі витрати на її утримання. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти стягнення з неї аліментів, але при цьому послалась на те, що на даний час не працює, не має будь-яких інших доходів, а тому не має можливості сплачувати аліменти. Також пояснила, що після розлучення з позивачем донька проживала разом з нею, при цьому не заперечувала, що відповідач надавав гроші на утримання дитини, але не їй особисто, а лише дитині. З березня донька проживає з батьком, вона матеріально не спроможна сплачувати аліменти на доньку, на утриманні має ще сина [PERSON] . З донькою намагається підтримувати стосунки, спілкуватися, проте остання не йде на контакт з нею. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, враховуючи позицію своєї довірительки, просила в позові відмовити. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 09 червня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2012 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 15 серпня 2023 року. Матеріалами справи документально підтверджується, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем по [ADDRESS] . Сторонами у справі не оспорюється той факт, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач посилається на свій незадовільний майновий стан та наявність на утриманні іншої малолітньої дитини. На підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідачем надано довідку з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 05 жовтня 2023 року №2512-23-01409, з якої вбачається, що [PERSON] протягом 1- 2 кварталу 2023 року доходу не мала, та копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 травня 2013 року, згідно з яким відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, сторони не досягли між собою домовленості щодо утримання дитини, матеріалами справи документально підтверджено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем, ту обставину, що відсутність роботи у відповідача [PERSON] не звільняє її від обов`язку утримувати свою неповнолітню доньку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved