Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Виклад позиції позивача: Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 122 844,62 грн, 3 % річних в сумі 2449,33 грн, інфляційні втрати в сумі 5490,06 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються позивачем. У відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 122 844,62 грн, 3 % річних в сумі 2449,33 грн, інфляційні втрати в сумі 5490,06 грн Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові по сплаті судового збору. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року провадження по вказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2022 року задоволено позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі", стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, в загальному розмірі 130 784,01 грн. та судові пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі по 567,50 грн з кожного. 11.09.2023 року представник [PERSON] , адвокат Тарасенко В.Ю., звернулась до суду з заявою про перегляд зазначеного заочного рішення. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15.09.2023 заяву представника [PERSON] , адвокат Тарасенко В.Ю., про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 28.09.2023 року від представника відповідача [PERSON] , адвокат Тарасенко В.Ю., через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав того, що позовні вимоги заявлені з пропуском 3 річного строку позовної давності, інфляційні втрати та 3% річних нараховані неправильно. У період війни нараховувати заборонено, між позивачем та відповідачем не укладено договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, не надано доказів надання цих послуг. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, надав додаткові пояснення у справі, в яких пояснив, що період заборгованості з 12 березня 2017 року по 30 вересня 2021 року не виходить за строки позовної давності, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, № 104 від 17.02.2021 року, № 405 від 21.04.2021 року, № 611 від 16.06.2021 року, № 855 від 11.08.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, № 229 від 23.02.2022 року, № 630 від 27.05.2022 року, № 928 від 19.08.2022 року, № 1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року (із змінами і доповненнями) , карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року до 30 червня 2023 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик у судове засідання. 28.09.2023 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Тарасенко В.Ю., надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Заборгованість відповідачів за вказані вище послуги складає за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 122 844,62 грн, 3 % річних в сумі 2449,33 грн, інфляційні втрати в сумі 5490,06 грн. Оцінка суду Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 122 844,62 грн, 3 % річних в сумі 2449,33 грн, інфляційні втрати в сумі 5490,06 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача [PERSON] , просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Тобто, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2013 року по 30.03.2017 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період 01.10.2013 року по 30.03.2017 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.10.2021 року, заявлені в межах строку позовної давності. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд доходить висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.03.2022 року становить - 86091,45 грн. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 31.03.2022 року у розмірі 86091,45 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 3 % річних в сумі 2449,33 грн, інфляційні втрати в сумі 5490,06 грн від простроченої суми, які підлягають стягненню. Доводи відповідачів щодо неправильного обрахунку інфляційних втрат спростовуються наданим позивачем розрахунком. Крім того, інфляційні втрати та 3 % річних нараховані відповідачем до 20.02.2022 року, а тому вимоги постанови КМУ від 05.03.2022 року №206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відносно доводів відповідача про відсутність укладеного договору про надання послуг з теплопостачання суд зазначає, що вказані посилання є безпідставними, адже відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 70,7 %, зі сплати судового збору у розмірі 1604,89 грн (2270 грн (сума сплаченого судового збору) х 70,7 /100) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial