Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з 08 листопада 2003 року сторони перебували у шлюбі, під час якого подружжя має дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Коли вони розлучилися, то мирним шляхом вирішити питання участі кожного з батьків у проживанні та вихованні дітей не вдалося. Діти з самого народження проживали в гармонії виховання батька та матері, в атмосфері любові, турботи та захисту, конфліктів у подружжя фактично не виникало, сварки та непорозуміння були рідким явищем у сім`ї. Враховуючи, що дітей від шлюбу четверо, то перебуваючи у декретних відпустках сімейним побутом займалась відповідачка по справі, а забезпеченням сім`ї займався позивач. Вихованням дітей подружжя займалось спільно, прихильність у дітей була рівнозначна як до матері так і до батька. Проте вчинок матері, спрямований на розірвання шлюбу був сприйнятий дітьми як зраду сім`ї в цілому, а їх відношення до матері на момент звернення з даною позовною заявою змінилось. Ці зміни виражаються в категоричному несприйнятті позиції матері щодо розірвання шлюбу та конфліктів, котрі штучно створює відповідачка, намагаючись провокувати позивача застосовуючи фізичну силу до нього для провокування насильства з його боку. Діти спільно вирішили, що після розірвання шлюбу між батьками, хочуть проживати з батьком. Причиною рішення дітей, стала поведінка матері котра своїми діями «зруйнувала сім`ю» та є ініціатором конфліктів, за якими спостерігають діти, хоча Позивач неодноразово прохав відповідачку «заспокоїтись», оскільки за всім цим спостерігають діти , а це відображається на їх психічному стані, не зважаючи на вік. Позивач просить визначити місце проживання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] разом з ним, оскільки на даний час це відповідає інтересам дітей. Під час розгляду справи, [PERSON] та його представник-адвокат Мірошниченко А.В. надали аналогічні пояснення, позовні вимоги просять задовольнити, враховуючи наявні в справі докази, думку дітей, висловлену у судовому засіданні та висновок Служби у справах дітей. Відповідачка заявлені первісні вимоги не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що спільне життя із відповідачем у неї не склалося, відносини між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин.27 березня 2023 року Ковпаківським районним судом м. Суми по справі №592/774/23 ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Колишній чоловік вивіз дітей, не порадившись із їх матір`ю, в невідомому напрямку. З цього приводу 05 березня 2023 року [PERSON] вимушена була звернутися до Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області з заявою про зникнення дітей, оскільки проживаючи разом під одним дахом, їх батько не попереджав, про намір з`їхати та вивезти дітей. При спілкуванні в телефонному режимі повідомив, що діти перебувають разом із ним та дітей повертати не буде. З метою вирішення вказаної ситуації 06.03.2023року зустрічний позивач звернулася до управління «Служби у справах дітей». Такі скарги до поліції та служби подавалися неодноразово. Мати дуже любить своїх дітей, бажає з ними проживати, їх виховувати тощо, вони потребують саме материнського догляду, бо ще маленькі, а батько перешкоджає навіть у спілкуванні з дітьми. Хоча вона і отримує меншу заробітну плату, але може утримувати дітей, та проживає у квартирі. Таким чином, вказана поведінка відповідача призвела до повного розлучення дитей і матері, порушує її материнські права і вона позбавлена можливості їх здійснювати та виконувати обов`язки щодо дітей у повному обсязі. Просить суд: 1) Відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у їх батька - [PERSON] , [INFO] чи в будь-яких інший спосіб іх повернути їх матері - [PERSON] , з якою вони проживали за адресою: [ADDRESS] ; 2) Визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] (а.с. 40-44) У судовому засіданні [PERSON] та її представник-адвокат Давидов А.Г. вимоги із зазначених підстав підтримали та просять задовольнити, звернувши увагу суду на те, що донька [PERSON] не висловлювала свою думку у судовому засіданні, а син [PERSON] говорив словами дорослого, якого явно налаштували проти матері, тому позиція дітей не є єдиною підставою, яка повинна враховуватися судом під час вирішення питання про місце проживання дитини. В той же час, кожна людина має право реалізувати себе як батько та мати. [PERSON] свідомо народила четверо дітей, вкладала в них всю душу і серце, вони були і залишаються сенсом її життя. Якщо з первісним позивачем залишаються проживати старші діти, які висловили категоричне бажання жити з батьком, то молодших слід залишити проживати разом з матір`ю, бо вони потребують значно більше уваги (це і приготування правильної та корисної їжі, прання одягу, готування уроків, прибирання в приміщенні, привчання дітей до порядку та догляду за собою) та материнської любові, а ніж старші, які уже можуть опікуватися собою, бо саме матір їх до цього привчила. Таким чином збережеться і гармонійний баланс обох батьків. Припущення сторони первісного позивача про можливі негативні наслідки у разі роз`єднання дітей не є переконливими через суттєву різницю у віці та відповідно різні вікові інтереси, та більше розвантажить старших дітей від раннього батьківства. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» надав висновок від 09.10.2023 року . Свідки [PERSON] , яка була сусідкою сторін, свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] , свідок [PERSON] , яка є кумою, [PERSON] , яка є подругою відповідачки, кожен з них окремо, охарактеризували як позивача, так і відповідача позитивно, турботливими батьками по відношенню до дітей, зазначивши, що в них була гарна та дружня сім`я, діти росли у турботі та любові. Але після того як трапилося розлучення між подружжям, відносини погіршилися, діти залишилися проживати із батьком у будинку, а мати окремо у квартирі. Вказували, що [PERSON] бажає жити із дітьми, завжди приймає участь у їх житті, цікавиться у вчителів успіхами дітей тощо. В судовому засіданні старший син сторін [PERSON] , який є повнолітнім, у якості свідка повідомив, що після розлучення у нього з татом гарні відносини, а з мамою не дуже. Батько їм запропонував поїхати з ним і всі діти погодилися, в тому числі і [PERSON] та [PERSON] , ніхто їх не примушував, батько не перешкоджає матері спілкуватися з ними, просто діти самі не хочуть цього. Вони добре разом проживають, батько про них піклується, він з [PERSON] йому допомагають як старші. Малі діти з матір`ю проживати не хочуть. У судовому засіданні донька [PERSON] підтвердила пояснення брата [PERSON] , додавши, що мати їх ображала та принижувала, тиснула морально, відбувалися з нею конфлікти, тому коли було з`ясовано, що батьки розлучаються, вони пішли із татом із будинку. Молодші діти, тобто її брат та сестра, не хочуть бачити мати та з нею спілкуватися та проживати. Дитина- син [PERSON] висловив свою думку та повідомив суду, що бажає і в подальшому проживати з батьком, братом та двома сестрами, які піклуються про нього. З мамою проживати не хоче і спілкуватися також, мама захотіла розлучитися, сім`я розпалася, хоча жила мама добре. Дитина-донька [PERSON] з`явилася до суду, однак у судовому засіданні суд не зміг отримати її думку з ким із батьків вона хоче проживати, була на руках у старшого брата [PERSON] , до матері не обізвалася, не потягнулася та не подивилася . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази сторонами, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.11. 2003 року по 27.03.2023 року (а.с.5) Від шлюбних відносин сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с.47-50) Спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, в процесе розлучення були погані взаємовідносини, та сварки, про що сторони і не заперечують і про що свідчать чисельні звернення до поліції.(а.с. 59, 79-80, 104-105) [PERSON] переїхала жити у квартиру за адресою [ADDRESS] , а діти залишилися проживати з батьком у будинку за адресою [ADDRESS] . Так, [PERSON] після того як діти залишилися проживати із батьком, зверталася до Управління «Служби у справах дітей» з чисельними скаргами та заявами, що батько викрав дітей, вона мати і її ніхто не попередив про переїзд, що колишній чоловік ховає від неї дітей, перешкоджає їй спілкуватися з ними, не випускає їх на вулицю, вони не охайні, тощо. На всі звернення були надані відповіді.(а.с. 53-58, 97-98-102) Тобто, мати цікавиться долею, життям, здоров`ям дітей, що підтвердили і самі діти, свідки, лист з лікарні, переписка матері із колишнім чоловіком і не спростовано позивачем за первісним позовом. (а.с.84,106) Так, [PERSON] та [PERSON] обидва працюють, позитивно характеризуються за місцем роботи, про що свідчать складені характеристики. Також отримують певну заробітну плату, у [PERSON] вона є значно більшою згідно наданої довідки. (а.с. 8, 10-13, 29, 51-52, 61) [PERSON] на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, стан здоров`я задовільний. (а.с.62-63) Згідно довідок КУ Сумська спеціалізована школа I-IIIступенів № 25 батьки дітей [PERSON] та [PERSON] цікавляться шкільним життям дітей, спілкуються із класними керівником, батько відвідує батьківські збори. (а.с. 14-15, 64-65) Як убачається із Актів обстеження умов проживання обох батьків, умови для проживання дітей за вказаними в них адресами створені. (а.с.134-134а) Відповідно до Висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання від 09.10.2023 року № 1591/27.1-26, враховуючи викладене в ньому, беручи до уваги інтереси дітей та їх думку, те що у батька також створені умови для проживання та виховання, служба вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей із батьком [PERSON] (а.с.133) Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За правилами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи та взаємовідносини, які склалися між батьками та між дітьми з кожним із батьків, вислухавши думку дітей, які вже тривалий час постійно проживають з батьком у будинку, в якому раніше проживала вся сім`я, і які однозначно та чітко у судовому засіданні висловили свою позицію з приводу того, що бажають і в подальшому проживати з татом, крім малолітньої [PERSON] , але їй лише 7 років і побачивши мати, не проявила до неї ніяких емоцій, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей, в якому вказано, що під час обстеження умов проживання дітей також відбувалося з ними спілкування, з яким суд погоджується, враховуючи перш за все інтереси дитини, їх прихильність саме до батька, з яким вони проживають, суд приходить до висновку, що первісні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком є обґрунтованими та доведеними, відповідно у зустрічному позові матері дитини слід відмовити, так як судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не надано достатньо переконливих та зважених аргументів на захист інтересів дітей, які б свідчили про необхідність їх відібрання у батька на час розгляду справи. Навпаки діти повідомили, що самостійно захотіли залишитися у будинку з батьком і просили їх не розлучати один з одним. Слід звернути увагу на те, що мати дітей, у разі визначення місця проживання останніх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved