Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування арешту на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником квартири [ADDRESS] . 25.08.2023 року позивачу при реєстрації права власності в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно стало відомо, що квартира [ADDRESS] перебуває під арештом, яке було накладено державним виконавцем відповідно до постанови № б/н від 14.08.2000 року. Виконавче провадження з виконання даної постанови у виконавчій службі відсутнє, однак арешт з майна не знятий. Позивачка звернулась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві з заявою про зняття арешту накладено на підставі виконання постанови № б/н від 14.08.2000 року ВДВС у Ленінградському районі в м. Києві. Згідно відповіді Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 08.09.2023 року вбачається, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно № 1438521 на підставі постанови № б/н виданої 14.08.2000 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі не перебуває. Посилаючись на те, що позивач не має можливості розпоряджатись власним нерухомим майном, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, просить суд скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер 1438521, зареєстрований 04.11.2004 року, реєстратор Перша київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова № б/н від 14.08.2000 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі в м. Києва, архівний номер 2649558 KIEV1, архівна дата 22.08.2000 року, дата виконання 22.08.2000 року, № реєстру 3-1651, внутрішній номер 4А02263729F12C324C35. Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримавши заявлені вимоги та не заперечивши проти розгляду справи без її участі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надавши до суду пояснення щодо позовних вимог. Просив провести судове засідання без участі представника відповідача та ухвалити судове рішення на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Зважаючи на викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На виконанні Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі в м. Києва було винесено Постанову № б/н від 14.08.2000 року про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно відповіді Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 08.09.2023 року вбачається, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно № 1438521 на підставі постанови № б/н виданої 14.08.2000 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі не перебуває. Відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року № 1829/5 зі змінами, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім, виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У відповідності до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5, що діяв до 19.07.2017 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становив 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становив 1 (один) рік. У відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 строк зберігання здавальних описів завершених виконавчих та книг обліку виконавчих проваджень становить 3 роки. У зв`язку з чим, ідентифікувати арешт не виявляється можливим та у державного виконавця відсутні правові підстави для скасування арешту на майно [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] . У звільненні майна з-під арешту відмовлено. Згідно ч. 1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання постанови суду, а виконавче провадження на даний час на виконанні не перебуває та строк зберігання сплив, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved