Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

03.08.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 липня 1978 року в Палаці одруження Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №24, мотивуючи тим, що протягом спільного життя між нею та відповідачем склалися різні погляди на життя, на ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Разом вони не проживають з листопада 2017 року, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин також є те, що між ними втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально, вона прийшла до висновку, що їх сім`ю не можливо зберегти. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають, але розірвати шлюб у спрощеному порядку через органи РАГС неможливо, оскільки відповідач не згодний на розірвання шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.1 на звороті). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, судову повістку на 12.10.2023 року відповідач отримав 10.10.2023 року, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1978 року, який зареєстровано у Палаці одруження Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №24 (а.с.6). Сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб позивач не бажає. Згідно зі статтею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки позивач наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved