Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно. Позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 часток квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи це тим, що квартира була придбана у період шлюбних відносин з [PERSON] . Представник відповідача адвокат Мутаф В.А. подав до суду відзив у якому визнав позов частково. У відзиві зазначив, що більша частка квартири придбана за рахунок батьків відповідачки, а частка спільної сумісної власності 1518/5000 часток спірної квартири, та надав докази на підтвердження цього. Представник позивача адвокат Сухецька С.М. подала до суду декларації позивача, чим обґрунтовувала фінансову можливість останнього придбати спірну квартиру. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що відповідачка не спростувала презумпцію спільної сумісної власності. Представник відповідача підтримав свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.09.2015року. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від "15" травня 2023 року у справі №523/4917/23 вказаний шлюб було розірвано. В період шлюбу, 16.01.20218 року [PERSON] уклала договір асоційованого членства №2Р292А за умовами якого, остання мала сплатити ОК «Радуга-3» грошові кошти у сумі 1 090 021,92 (1 035 520,82 грн. пай + 54 501,10 вступний внесок), а кооператив мав передати [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка і становить предмет спору. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Право спільної сумісної власності виникає за наслідком спільних зусиль чи спільної праці подружжя. Таким чином суд, у вказаній справі, має встановити походження грошових коштів за рахунок яких придбане майно. З пояснень сторони відповідача вбачається, що подружжя проживало в квартирі її батьків [PERSON] та [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] (за якою було зареєстровано вказана квартира) продала [PERSON] за день до придбання спірної квартири, тобто 15.01.2018 року. В матеріалах справи також міститься спільна [PERSON] та [PERSON] від 16.01.2018 року про отримання позики на суму 12 500 дол. США від [PERSON] з цільовим призначенням - для придбання квартири. Також матеріали справи містять платіжні доручення, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] внесли у сукупності 745 520,82 грн на рахунок ОК «Радуга-3» за спірну квартиру. В свою чергу [PERSON] внесла на рахунок ОК «Радуга-3»344 501,10 грн., тобто суму, яка на той час була еквівалентною 12 500 дол. США, яку подружжя отримало у позику. З урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 212/8891/15-ц, суд приходить до висновку, що внесок за спірну квартиру у сумі 344 501,10 грн. є спільною сумісною власністю подружжя, хоч і є запозиченими коштами, оскільки за вищевказаним договором позики від 16.01.2018 року подружжя виступають як солідарні боржники. У той же час, внесок у розмірі 745 520,82 грн не є предметом спільної сумісної власності оскільки ці кошти є власністю батьків відповідачки, які походять від продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка було реалізована за один день до купівлі спірної квартири. Тобто з загальної вартості квартири (1 090 021,92 грн) частка [PERSON] складає 172\~250,55 (344 501,10 / 2), тобто 15.8%, що у частках становить 79/500, часток, відповідно частка [PERSON] становить 421/500 часток. Щодо наданих представником позивача податкових декларацій за період з 2016 по 2022 роки, то суд зауважує, що оскільки спірна квартира придбана у січні 2018 року, то значення для справи мають тільки декларації за 2016 та 2017 роки, згідно яких сукупні обороти позивача, які фізичної особи-підприємця за два роки становили всього лише 222\~100 грн (2265450 + 156650). Суд звертає увагу що позивач знаходиться на першій групі спрощеної системи оподаткування та не звітує за прибутком, а лише за доходом (оборотами). Вказана сума не враховує витрати здійсненої підприємцем, які є невід`ємною частиною підприємницької діяльності. Більш того, у період з 2018 по 2022 роки, пари загальній сумі доходу 1\~640\~450,00 грн. позивач разом з відповідачкою змогли віддати [PERSON] лише 6\~500,00 дол. США. Таким чином, при наявних в матеріалах справи доказах суд не вбачає підстав вважати, що позивач станом на момент придбання спірної квартири мав суму грошових коштів достатньої для її придбання, у той час як сторона відповідача надала суду переконливі докази походження грошових коштів саме від батьків [PERSON] (продаж іншої квартири за день до купівлі спірної квартири, вказівка платника у квитанціях, розписка про отримання коштів, а також відповідність суми, яку внесла відповідачка з сумою отриманою подружжям в позику). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Конструкція норми с статті 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Outcome: partial