Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю, посилаючись на те, що з 10 березня 2016 року військовою прокуратурою Луцького гарнізону Західного регіону України проводилося досудове розслідування кримінального провадження за\~\~№ 42016030220000082 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою\~статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною першою статті 372 КК України, у якому він є потерпілим. Постановою слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України від 28 грудня 2016 року вказане кримінальне провадження закрито. Ухвалою слідчого судді Володимир Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2017 року постанову про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2016 року скасовано. Вказуючи, що з того часу жодні слідчі та процесуальні дії у вказаному кримінальному провадженні не проводилися та бездіяльністю посадових осіб військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України йому завдано моральної шкоди, просив стягнути з військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України на його користь 1\~000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрила та розгляд справи постановила проводити за правилами загального позовного провадження. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті, а ухвалою від 02 квітня 2021 року замінив у справі первісного відповідача Військову прокуратуру Луцького гарнізону Західного регіону України на відповідача Волинську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері, що змінила назву на Волинську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону, та залучив до участі у справі як співвідповідача Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону, яку перейменовано на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону. Відповідачі у відзивах на позов просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що постановою слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України від 22 серпня 2018 року кримінальне провадження №42016030220000082, яке ініціював позивач, закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень. Вказану постанову позивач не оскаржував. В матеріалах справи відсутні докази про заподіяння позивачу моральної шкоди під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження. А правомірність дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження, на що вказує позивач у позові, не може бути предметом розгляду цивільної справи, а повинна розглядатися за правилами, встановленими КПК України. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву від 24 травня 2021 року, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону - Довган Н.Я. та представник співвідповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону - Гончар Б.С. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у їхніх відзивах. Заслухавши пояснення учасників судового\~процесу, дослідивши\~та оцінивши\~наявні в\~матеріалах справи\~письмові докази\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~не підлягає\~до задоволення. Як установив суд, що 10 березня 2016 року військовою прокуратурою Луцького гарнізону Західного регіону України було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за\~\~№ 42016030220000082 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою\~статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною першою статті 372 КК України, у якому [PERSON] є потерпілим. Постановою слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України від 28 грудня 2016 року вказане кримінальне провадження закрито. Ухвалою слідчого судді Володимир Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2017 року постанову про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2016 року скасовано (а. с. 40-41). Відповідно до листа тимчасово виконувача обов`язки військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України Б. Гончара від 12 липня 2018 року, 06 грудня 2017 року військовою прокуратурою Луцького гарнізону Західного регіону України відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні та слідство триває (а. с. 44). З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 42016030220000082 слідує, що після скасування постанови про закриття кримінального провадження було змінено склад слідчої групи (постанова від 08 червня 2018 року), проведено додаткові допити свідків (протоколи додаткового допиту свідка від 21 серпня 2018 року, від 22 серпня 2018 року) та постановою слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України від 22 серпня 2018 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень (а. с. 96, 97 -98, 99-100, 101 - 103). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі\~№ 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно із вимогами\~статті 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20), від 12 квітня 2023 року у справі №757/16038/20 (провадження № 61-17777св21). Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись із цим позовом до суду та обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди бездіяльністю посадових осіб військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України, позивач [PERSON] вказував на те, що з часу скасування відповідно до ухвали слідчого судді Володимир Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2017 року постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2016 року жодні слідчі та процесуальні дії у вказаному кримінальному провадженні не проводилися. Однак такі доводи позивача спростовані матеріалами кримінального провадження №42016030220000082 від 10 березня 2016 року, з яких слідує, що після скасування постанови про закриття кримінального провадження було змінено склад слідчої групи (постанова від 08 червня 2018 року), проведено додаткові допити свідків та постановою слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України від 22 серпня 2018 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень. Вказану постанову позивач не оскаржував. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване\~статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Так, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, а також рішення слідчого про закриття кримінального провадження є предметом оскарження відповідно до правил\~статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Звертаючись до суду, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, не надав доказів неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України. Так, постанова від 28 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження була скасована слідчим суддею через передчасність висновків слідчих та необхідність проведення додаткових слідчих дій, після проведення яких постановою від 22 серпня 2018 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень. Вказану постанову позивач не оскаржував. Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування під час досудового розслідування кримінального провадження компетентними органами не приймалося. Отже, протиправна бездіяльність органів досудового розслідування позивачем не доведена. Відповідно до статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач також не надав жодних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовими особами військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України моральної шкоди, яка згідно з частиною другою\~статті 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для відшкодування моральної шкоди та задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed