Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

В серпня 2023 керівник Тульчинської окружної прокуратури звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що Тульчинською окружною прокуратурою виявлені порушення вимог законодавства при розпорядженні Тульчинською міською радою земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Тульчинського району Вінницької області. Встановлено, що рішенням 42 сесії VII скликання Тульчинської міської ради від 29.11.2019 за № 1511 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано громадянину України [PERSON] у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279, площею 1,5000 га, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади за межами с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області. На підставі вказаного рішення державним реєстратором Тульчинської міської ради Вінницької області 11.12.2019 здійснено запис № 34650148 про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,5000 га (кадастровий номер 0524385400:01:000:1279). Водночас, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.12.2018 за № 4-5114/15-18-СГ вже отримував у приватну власність земельну ділянку, площею 2,0000 га, з кадастровим номером 1221884300:03:001:1066 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Державна реєстрація права проведена 27.12.2018, номер запису - 29740894. Отже, всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до Тульчинської міської ради не зазначив про те, що він раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У свою чергу, розглядаючи заяву про затвердження проекту із землеустрою по суті, Тульчинською міською радою не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не перевірено, зокрема, факту використання [PERSON] свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого земельна ділянка площею 1,5000 га (кадастровий номер 0524385400:01:000:1279) незаконно вибула із земель комунальної власності. Тульчинська міська рада, приймаючи рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, в порушення вимог законодавства, діяла не в інтересах територіальної громади, тож спірна земельна ділянка вибула з володіння громади не з її волі іншим шляхом. Таким чином, на даний час, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Тульчинська міська рада, яка має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення. З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді 16.02.2023 за № 02.55-403 вих-23 та 25.07.2023 за № 02.55-2130 вих-23 Тульчинською окружною прокуратурою на адресу Тульчинської міської ради направлено листи, в яких повідомлено про порушення вимог земельного законодавства під час отримання у власність та користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та необхідність вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства. Тульчинська міська рада у своїх відповідях від 23.02.2023 за № 05-02-621 та 31.07.2023 за № 05-02-2453 зазначила, що не зверталась з позовом до суду щодо усунення порушень вимог законодавства під час незаконного виділення у власність [PERSON] , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, міська рада не заперечує щодо представництва Тульчинською окружною прокуратурою інтересів держави у суді. Отже, прокурором вказано уповноваженому на захист інтересів держави органу про наявні порушення законодавства та необхідність судового захисту інтересів держави, натомість позивачем чітко повідомлено про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом порушених інтересів держави до суду. Отже, за наявності підстав та повноважень на звернення до суду уповноваженим суб`єктом - Тульчинською міською радою - не вжито заходів до забезпечення судового захисту порушених інтересів держави, що свідчить про пасивну поведінку, має своїм наслідком нездійснення захисту інтересів держави у суді та є підставою для представництва прокурором інтересів держави. У даному випадку, за фактом незаконного отримання [PERSON] вищевказаної земельної ділянки Тульчинською окружною прокуратурою за результатами опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.10.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 190 КК України і розпочато досудове роздування, за результатами якого обвинувальний акт направлено до суду та 07.12.2022 відносно [PERSON] . Тульчинським районним судом винесено обвинувальний вирок. Отже, враховуючи вищевикладене, строк позовної давності необхідно рахувати з 12.10.2022, тобто з того моменту, коли прокурор дізнався про порушення інтересів держави. Виходячи з наведеного, прокурор просить витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади в особі Тульчинської міської ради земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,5000 га з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279, що розташована на території Тульчинської міської обєднаної територіальної громади за межами с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини, та просив позов задовольнити. Представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у встановлений судом строк відзив не подав. Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, вислухавши думку прокурора, вважав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши\~ матеріали справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~судом встановлено\~наступні обставини\~та відповідні\~їм правовідносини. Судом встановлено, що в 2018 році відповідач [PERSON] реалізував своє право на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Вказана обставина встановлена, зокрема з: - клопотання [PERSON] від 01.01.2018, адресованого ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 21); - наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-674/15-18--СГ від 06.03.2018 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" (а.с. 22, 23); - наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській № 4-5114/15-18-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" від 18.12.2018, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та надано у власність останньому земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 1221884300:03:001:1066 із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 25). Також судом встановлено, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 27.12.2018, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.08.2023 № 343233628 (а.с. 18, 19). Встановлено судом і те, що 21.08.2018 [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,5 га на території Тульчинської ОТГ с. Суворовське для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення та повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористався, про що свідчить копія даної заяви (а.с. 36). Згідно копії наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.09.2018 № 2-13170/15-18-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою [PERSON] " надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тульчинської територіальної об`єднаної громади с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення селянського господарства (код цільового призначення 01.03) (а.с. 37). З копії заяви від 16.10.2019 встановлено, що [PERSON] звернувся до Тульчинської міської ради з даною заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,50 га з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279 для ведення особистого селянського господарства на території Тульчинського району за межами с. Суворовське та надання її у власність. Також повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався (а.с. 30). Відповідно до копії рішення Тульчинської міської ради 42 сесії 7 скликання від 29.11.2019 №1511 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . Надано йому у власність земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення площею 1,50 га на території Тульчинської міської територіальної об`єднаної громади за межами с. Суворовське з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279 (а.с. 29). На підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування державним реєстратором 11.12.2019 зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.08.2023 № 343248070 (а.с. 26-28). Згідно копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11.10.2022 вартість земельної ділянку з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279, площею 1,5000 га, для ведення особистого селянського господарства, складає 132983,10 грн.(а.с. 39). Згідно витягу з ЄРДР встановлено, що 12.10.2022 до ЄДРСР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 190 КК України та відкрито кримінальне провадження №42022022310000053 за фактом незаконного отримання [PERSON] у власність земельної ділянки, площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279, що розташована за межами с. Суворівське Тульчинської територіальної громади Тульчинського району Вінницької області, вартістю 132983,10 гривень, та спричинення тим самим значної шкоди Тульчинській міській раді на вищевказану суму (а.с. 49). Згідно копії вироку Тульчинського районного суду від 07.12.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч.2 КК України і призначено йому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 1190 грн. (а.с. 51). Відповідно до \~ \~ \~ \~копії листа Тульчинської окружної прокуратури від 16.02.2023 №02.55-409вих-23 міського голову Тульчинської міської ради повідомлено про порушення вимог земельного законодавства під час отримання у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та необхідність вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства (а.с. 55, 56). З копії листа Тульчинської міської ради від 23.02.2023 за № 05-02-621 встановлено, що Тульчинська міська рада не зверталась з позовом до суду щодо усунення порушень вимог законодавства під час незаконного виділення у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з відсутністю відомостей про результати розгляду справи Тульчинським районним судом кримінального провадження №42022022310000053 відносно [PERSON] за ч.2 ст. 190 КК України (а.с. 57). Відповідно до \~ \~ \~ \~копії листа Тульчинської окружної прокуратури від 25.07.2023 №02.55-2130вих-23 міського голову Тульчинської міської ради повідомлено про порушення вимог земельного законодавства під час отримання у власність [PERSON] та користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та необхідність вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства (а.с. 58, 59). З копії листа Тульчинської міської ради від 31.07.2023 за № 05-02-2453 встановлено, що у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів (доказової бази) та обмеженим фінансуванням видатків бюджету на 2023 рік на витрати по сплаті судового збору у Тульчинської міської ради відсутня можливість ініціювати звернення до суду (а.с. 60). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України також закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п «.а» ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За змістом статей 116, 118 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації. Згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п."б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №706/1685/16-ц). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186 ЗК України. Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», п.7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, п.8 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1119, є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань землеустрою - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління Держгеокадастру в області діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі Положення), згідно з п.п. 13, 30 п. 4 якого, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному законодавством; здійснює державних нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі, зокрема, в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. З аналізу вказаних вище законодавчих норм суд доходить висновку, що рішення Тульчинської міської ради від 29.11.2019 №1511 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки на території Тульчинської міської територіальної об`єднаної громади за межами с. Суворовське прийняте Тульчинською міською радою з порушенням положень ч. 4 ст.116 ЗК України та п.б ч. 1 ст. 121 ЗК України, оскільки останньою не було перевірено, що [PERSON] в 2018 вже реалізовано право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та отримано земельну ділянку на території Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Отже, [PERSON] двічі скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, передбаченим ст. 116 ЗК України, що є порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Вказане призвело до того, що спірна земельна ділянка на території Тульчинської міської територіальної об`єднаної громади за межами с. Суворовське безпідставно вибула з володіння власника (територіальної громади) поза її волею. Саме порушення Тульчинською міською радою, уповноваженою на здійснення відчуження спірної земельної ділянки, вимог закону і стало підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави (територіальної громади) з цим позовом. Відповідно до статті 131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч.4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до абз. 3 ч.5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 80 ЗК України, ст.2, 170, 172, 326, 327, 374 ЦК України право власності на землі державної та комунальної власності належать державі Україна та територіальним громадам, які реалізують це право через відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Тульчинська міська рада після виникнення правовідносин, наслідком яких стала передача у приватну власність земельної ділянки, що виступає предметом позову у цій справі, не здійснювала захист інтересів територіальної громади в суді. На даний час спірна земельна ділянка розташована на території Тульчинської міської обєднаної територіальної громади за межами с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021 розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено п.24 (який набрав чинності з 27.05.2021), відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Отже, з 27.05.2021 органом, уповноваженим розпоряджатися спірною земельною ділянкою, є Тульчинська міська рада. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до п.«а», «є» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. З огляду на викладене, Тульчинська міська рада є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Разом з тим, оскільки на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» за повідомленням керівника Тульчинської окружної прокуратури про виявлені порушення вимог земельного законодавства (а.с. 55-56, 58-59), Тульчинською міською радою заходи щодо витребування спірної земельної ділянки в судовому порядку не вживались та не вживатимуться, про що повідомлено прокурора (а.с. 60), вказане дало підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Тульчинської міської ради та звернення до суду із даним позовом. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.2 ст. 152 ЗК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. В силу ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин). У спорах про витребування майна суд встановлює обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Аналогічне визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі за № 922/614/19 (Провадження № 12-157гс19). З урахуванням наведених вимог закону і встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що оскільки відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст. 116, 118, 121 ЗК України отримав у власність земельну ділянку, кадастровий номер 0524385400:01:000:1279 в порядку приватизації неправомірно, а тому ця земельна ділянка вибула із земель комунальної власності поза волею належного розпорядника і позовні вимоги щодо її витребування є обґрунтованими та доведеними. Суд доходить висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту права власності (речового права) є саме вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України. На цьому, зокрема, наголошено у п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. У пункті 72 даної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння. У той же час для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74). Виходячи з обставин справи, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка і була заявлена даним позовом та яка підлягає задоволенню. Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади або органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної або комунальної власності. Звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] діяв неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню він не використав. В подальшому Тульчинська міська рада, приймаючи рішення щодо надання дозволу на затвердження документації та передачу землі у власність, не перевірила обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність [PERSON] , та вчинила дії, які суперечать закону, що в свою чергу призвело до того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади не з її волі. Тому, отримавши земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, [PERSON] не набув права власності у передбаченому законом порядку. Кірм того, вироком Тульчинського районного суду від 07.12.2022 за вчинені дії [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч.2 КК України. Отже, втручання держави у право власності [PERSON] є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. З огляду на вказане, з метою належного відновлення порушеного права, враховуючи, що перешкод для застосування механізму статті 387 ЦК не вбачається, суд вважає за необхідне витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади в особі Тульчинської міської ради земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,5000 га з кадастровим номером 0524385400:01:000:1279, що розташована на території Тульчинської міської обєднаної територіальної громади за межами с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора до [PERSON] та про існування правових підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, про що надав відповідну заяву, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з нього на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути 1 342 грн судового збору, а інш 50% сплаченого судового збору в сумі 1\~342 грн. слід повернути з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved