Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що мonobank це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки мonobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках мonobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. За змістом позову, 12.09.2019 року [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримала кредит у розмірі 45 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за [PERSON] станом на 13.12.2022 року рахується заборгованість на загальну суму 54 408,30 грн., яка складається з: 54 408,30 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 08.05.2023 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів відповідач визнала, що 12.09.2019 року між нею та позивачем укладено договір про надання банківських послуг та відповідно до її заяви було видано кредит у вигляді кредитного ліміту по банківській карті. Разом з тим [PERSON] зауважила, що банк, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також обумовлюючи розмір і порядок нарахування відсотків із посиланням на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг не надав доказів на підтвердження того, що між сторонами досягнуто домовленості про нарахування та зобов`язання зі сплати відсотків як однієї з істотних умов договору. Таким чином розрахунок заборгованості за кредитом, наданий позивачем, невірно визначає розмір заборгованості за тілом кредиту, адже позивач до тіла кредиту зараховує відсотки за користування кредитом, нараховані без попереднього узгодження їх розміру з відповідачем. Тому такий рахунок не відображає реального стану заборгованості відповідача. Окрім того, позивачем не надано жодних документів, які підтверджують перерахування кредитних коштів відповідачу у розмірі 54 408,60 грн., зокрема, платіжного доручення на перерахування кредитних коштів. У заявці на отримання послуг (без дати та інших обов`язкових реквізитів) відсутні умови договору про встановлення розміру відсоткової ставки за кредитом, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично «отримав» в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, яку без жодного обґрунтування включив до тіла кредиту (а.с. 64-65). У відповіді на відзив представник позивача не погодився з твердженням [PERSON] . Звертав увагу на те, що відповідач не заперечила, що є клієнтом АТ «Універсал Банк» та на її ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та вона активно користувалася банківськими послугами проекту «мonobank». Відповідач здійснила отримання банківських послуг проекту «мonobank» шляхом верифікації очно на точці видачі картки. На момент підписання анкети-заяви від 12.09.2019 року клієнт був належним чином ознайомлена з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та повідомив про свою згоду з умовами надання банківських послуг, а тому просив задовольнити позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання банківських послуг Мonobank від 12.09.2019 року у розмірі 54 408,30 грн. (а.с. 72-77). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до позову було додане клопотання про розгляд справи у відсутність представника банку. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Могильницька І.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача зазначила, що за випискою по рахунку кредитний ліміт становить 45 тис. грн. На даний момент сторонами не погоджено ні відсоткову ставку, ні інші істотні умови, хоча банк стягував відсотки. Відповідач не заперечує, що вона користувалась кредитними коштами, за вирахуванням відсотків. Окремо представник просила застосувати строки позовної давності та додала, що [PERSON] є інвалідом І групи і звільнена від сплати судового збору. Відповідач підтримала позицію свого представника. За її словами, заяви в банк від 28.06.2020 та від 03.06.2021 вона не направляла, навіть не має електронного цифрового підпису. Лише один раз підписувала документ, коли отримувала картку. В судове засідання 25.10.2023 року відповідач та її представник не з`явилися, від адвоката Могильницької І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Суд, заслухавши пояснення відповідача, її представника, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 12 вересня 2019 року. Зміст анкети містить підтвердження, що ця анкета-заява разом Умовами та Правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, умови якого відповідач зобов`язується виконувати. Крім цього, згідно з анкетою, відповідач підтвердила, що ознайомилася з умовами договору, отримала примірники вказаних документів у мобільному додатку (а.с. 16). [PERSON] в анкеті-заяві засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для засвідчення дій відповідача у мобільному додатку. Згідно з доданим банком до позовної заяви розрахунком розмір заборгованості [PERSON] за наданим кредитом станом на 13.12.2022 року становить 54 408,30 грн., яка складається з: 54 408,30 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), а.с. 8-15. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 22.08.2023 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , відкрито рахунок [NUMBER] № [NUMBER] (чорна картка), статус картки активна (а.с. 79). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». З матеріалів справи слідує, що в анкеті-заяві від 12 вересня 2019 року [PERSON] просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, при цьому строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 16). Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив. Оскільки в анкеті-заяві від 12 вересня 2019 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд визнає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, а тому сума заборгованості за тілом кредиту (54 408,30 грн.) підлягає зменшенню за рахунок протиправно списаних банком відсотків до 15\~174,67 грн. (судом відмінусовувались всі нараховані відсотки згідно з розрахунком, починаючи з 167,38 грн. до 1\~666,25 грн.). Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22), та відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до положень статтей 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог судом звернуто увагу, що за наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] частково сплачувала кошти на погашення заборгованості, у зв`язку із чим перебіг позовної давності переривався та починався знов, а тому підстав для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову на цій підставі немає. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації Акціонерному товариству «Універсал Банк» за рахунок держави 748,58 грн. судового збору у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки як було встановлено в ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] є інвалідом І групи і звільнена від сплати судового збору згідно з Законом України «Про судовий збір» (а.с. 65 зворот). З огляду на викладене та

Outcome: partial