Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

24.07.2023 року [PERSON] через свого представника, адвоката Черкашина Івана Івановича, звернулася до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що 22.05.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна вчинила виконавчий напис за №\~4475 щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 13\~060 грн. 00 коп. 29.07.2022 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович на підставі вищевказаного виконавчого напису приватного нотаріуса відкрив виконавче провадження № 69526451. Посилаючись на вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанову Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», вважає виконавчий напис №4475 від 22.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками були направлені поштою за місцем проживання. Направлені документи відповідач отримав 16.08.2023 року. Визначений частиною третьою\~статті 279 ЦПК України\~строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач у наданий судом строк та станом на час розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак відповідно до ч.8 ст.178та ч. 5\~ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Третя особи повідомлялася про розгляд справи у передбаченому законом порядку, відповідно до поштового повідомлення від 14.08.2023 року була обізнана про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною було вчинено виконавчий напис за № 4475 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 02197-09/2019 від 22.09.2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Інвнеструм» правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги від 04.12.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», за Кредитним договором № 02197-09/2019 від 22.09.2019 року у розмірі 13\~060 грн. 00 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценком Дмитром Юрійовичем було відкрито виконавче провадження від 29.07.2022 року ВП № 69526451. Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 858/6 від 18 червня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф.» пункту 4 частини першої статті 29 Закону України «Про нотаріат», зупинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни з 18 червня 2021 року. Вказана обставина не заперечується сторонами, а отже в силу ч.\~1 ст.\~82 ЦПК\~України доказуванню не підлягає. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №\~826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Відтак, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )». Оскільки суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного виконавчого напису вимогам закону з підстав недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, тому судом не надавалась оцінка іншим аргументам позовної заяви (п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України). Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. За приписом ч.\~1 ст.\~141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.\~6 вказаної норми). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати, які складаються із судового збору, стягуються з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved