Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Адвокат Кузьмінов Д.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказав на те, що 02.11.2006 року сім`я у складі чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] та сина [PERSON] внаслідок приватизації отримали у власність 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Рішенням Запорізької міської ради № 93 від 19.02.2016 року вулиця Ногіна перейменована на вул. Ольги Кобилянської. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті була дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем після її смерті є син [PERSON] , позивач у справі. Спадщина складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] 14.07.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 14.07.2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 866/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском 6-місячного строку на прийняття спадщини та не підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Між тим, на час відкриття спадщини після смерті матері позивач проживав разом із\~нею без\~реєстрації місця\~проживання за\~цією адресою, що підтверджується довідкою голови ОСББ з місця проживання. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд визнати за\~ним право\~власності на\~1/3\~частини квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла [INFO] . Адвокат позивача Кузьмінов Д.В. надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Запорізької міської ради та приватний нотаріус надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до таких висновків. 02.11.2006 року сім`я позивача у складі його батька [PERSON] , матері [PERSON] та самого позивача [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.11.2006р. отримали право спільної часткової власності в рівних долях на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-10). Батько позивача, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). [INFO] померла мати позивача, [PERSON] (а.с.10 оберт). Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 21.03.1965 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті матері та відкриття спадщини позивач [PERSON] проживав разом із нею без реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про спільне проживання осіб від 29.07.2023 року, виданої головою правління ОСББ «Комфорт-Центр» (а.с.12). Тому позивач звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та 14.07.2023 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 866/02-31, яка вмотивована тим, що на день смерті [PERSON] , [PERSON] був зареєстрований окремо від спадкодавця, що підтверджується довідкою № 04-07/3/6791, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 09.06.2023 року та не подав заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, він вважається таким спадкоємцем, що спадщину не прийняв. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1297 ЦК України унормовано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила ч. 1 ст. 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання. Відповідна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61- 15926св18) та 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), який зазначив, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною 3 статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Крім того, надаючи тлумачення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Згідно із довідкою про спільне проживання осіб від 29.07.2023 року, виданої головою правління ОСББ «Комфорт-Центр» Перепелятніковою В.М., на момент смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , позивач [PERSON] проживав разом із нею за адресою [ADDRESS] . Спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що після закінчення строку на прийняття спадщини, протягом якого позивач не заявив відмову від неї, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, як єдиний спадкоємець, який на момент смерті матері постійно проживав з нею за однією адресою, що підтверджується належним і допустимим доказом та фактично прийняв спадщину, тому за вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved