Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою , в якій просить суд ухвалити рішення, яким звільнити майно з арешту шляхом зняття заборони арешту № 323 від 20.08.2012 , реєстраційний номер 2132864 , Тип майна : будинок, житловий з надвірними будівлями та спорудами, адреса нерухомого майна : [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона на підставі Договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 23.11.2011 , посвідченого нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Ходаківська Л.В. , зареєстрованого в реєстрі за № 764 являється власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Після отримання майна у власність вирішила реалізувати своє право власності на належну частину житлового будинку , шляхом продажу іншому співвласнику. Звернувшись до органу нотаріату, останнім було повідомлено про наявність обтяження (заборони) на вказаний житловий будинок . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що за даним будинком, наявна Заборона Арешт № 323 від 20.08.2012 року , реєстраційний номер 2132864 , Тип майна : будинок, житловий з надвірними будівлями та спорудами, адреса нерухомого майна : [ADDRESS] . Інша іформацїя, а саме хто наклав арешт, власник майна та інше відсутня. Іншим співвласником 1/2 частки нерухомого майна є [PERSON] , якого залучено до даної справи в якості відповідача, так як прийняття рішення суду по даній справі може вплинути на його права та обов`язки. Наявність арешту обмежує [PERSON] використовувати належне їй майно, а тому вона вимушена звнернутися до суду з даним позовом. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзиву , інших заперечень на позов не надійшло. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. На підставі договору дарування житлового будинку від 23.11.2011 , [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач, маючи намір продати свою частку будинку , звернулася до нотаріуса, який повідомив, що на будинок накладено обтяження у вигляді арешту. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за даним будинком, наявна Заборона Арешт № 323 від 20.08.2012 року , реєстраційний номер 2132864 , Тип майна : будинок, житловий з надвірними будівлями та спорудами, адреса нерухомого майна : [ADDRESS] . Інша іформацїя, а саме хто наклав арешт, власник майна та інше відсутня. Отже, на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним їй майном, через наявність тимчасового застереження. З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивача з вільного розпорядження її майном, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним (ст.321 ЦК України ) . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Так законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Відтак, оскільки наявність тимчасового застереження порушує права позивача , як власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved