Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача У лютому 2023 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, з наступним уточненням позовних вимог у вересні 2023 року, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] до складу спадщини після якого увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого, яка належним чином прийняла спадщину, оскільки мати померлого та його діти подали заяви про відмову від своїх часток у спадщині. За життя чоловік позивачки набув прав забудовника, у встановленому законом порядку отримав земельну ділянку, та отримав дозвіл на початок будівництва, яке на день його смерті було завершено, але не зареєстровано право власності. Водночас, оскільки будівництво було завершене у 1997 року, позивач посилається на спрощену процедуру прийняття його в експлуатацію за наслідками лише їх технічного обстеження на підставі п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Натомість нотаріусом, 04.02.2020р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У зв`язку з наведеним, оскільки окрім як в судовому порядку позивач не має змоги оформити право власності на вказаний будинок, а тому просить визнати за нею право власності на об`єкти будівництва, а саме житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого чоловіка. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 07.02.2023р. за ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження (а.с.35). Згідно ухвали від 04.04.2023р. витребувано докази у приватного нотаріуса (а.с.52). 09.05.2023р. за ухвалою суду закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.65). На підставі ухвали від 13.07.2023р. здійснено перехід зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження (а.с.79). За ухвалою суду від 13.09.2023р. закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.91). Згідно ухвали від 14.09.2023р. виправлено описку в найменуванні судового рішення від 13.09.2023р. (а.с.93). Позиції учасників\~судового провадження В судове\~засідання сторони\~не з`явилися,\~направили заяви\~про розгляд\~справи без\~їх участі,\~представник позивача\~позов підтримує,\~відповідач проти\~позову не\~заперечує (а.с.88, 96). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був власником земельної ділянки площею 0, 25 га, кадастровий номер 5323082022:02:001:0041 в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2017р., Свідоцтвом про право власності від 21.05.2013р. індексний номер 3734674 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3735098 від 21.05.2013р. (а.с.11, 25-26). На підставі розпорядження Представника Президента України № 79 від 23.03.1994р. «Про надання дозволу на індивідуальну забудову земельних ділянок в населених пунктах району» [PERSON] був наданий дозвіл на індивідуальну забудову земельної ділянки площею 0, 25 га для будівництва будинку за типовим проектом 148-143-35с в с. Богданівка, що вбачається з архівної довідки № 01-25/25 від 12.03.2012р. Архівного відділу Машівської РДА, Паспорту на забудову садиби в населеному пункті України № 28 від 23.03.1994р. та виписки з рішення виконкому Кошманівської сільської ради від 22.03.1994р. (а.с.21-24). Реєстрація права власності на житловий будинок в [ADDRESS] не проводилась, що підтверджується повідомленням ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» № 2397 від 23.03.2018р. та інформацією з Державного реєстру речових прав № 321578457 від 01.02.2023р. (а.с.14, 20). Як видно з копії технічного паспорту на вказаний будинок, він виготовлений станом на 02.03.2018р. на замовлення позивача [PERSON] , власник у ньому не зазначений (а.с.15-19). З Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 02.03.2023р. встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкту будівництва: житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] (а.с.43-49). Позивач була дружиною померлого [PERSON] , що видно зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.09.1981р. (а.с.10). Згідно довідок Кошманівського старостинського округу Машівської селищної ради № 08-04/12/61 від 01.02.2023р. № 02-26/4/790 від 12.12.2022р. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , та з нею зареєстровані донька [PERSON] , син [PERSON] , двоє онуків та ще одна особа (а.с.27-28). 21.09.2017р. зареєстрована спадкова справа після померлого [PERSON] та його спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину є дружина [PERSON] , тоді як інші спадкоємці: син [PERSON] , дочка [PERSON] , мати спадкодавця [PERSON] відмовилися від спадщини на користь позивачки, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49181576 від 21.09.2017р. та повідомленням приватного нотаріуса Довгань Анни Михайлівни № 41/01-16 від 27.04.2023р. (а.с.12, 57). За постановою нотаріуса від 04.02.2023р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.13). Мотиви суду Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач є дружиною померлого та належним чином прийняла після нього спадщину, шляхом своєчасного звернення до нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як видно з матеріалів справи до складу спадщини після померлого [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими спорудами розташований в [ADDRESS] , на який нотаріусам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до п. 4.15. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкового майна в нотаріальному порядку. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~Відповідно до ч.2 ст.331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч.3 ст.331\~ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі\~\~цього будівництва (створення майна). Так, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);\~\~2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої цієї статті права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства\~юстиції України\~від 07\~лютого 2002\~року №\~7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України\~\~\~від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13\~та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Водночас, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України\~від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Після втрати цією інструкції чинності на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~ Наказом\~державного комітету\~будівництва,\~архітектури та\~житлової політики\~України №\~121\~від 09.06.1998р.\~була затверджена\~«Інструкція про\~порядок державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкти нерухомого\~майна,\~що перебувають\~у власності\~юридичних та\~фізичних осіб»\~відповідно до\~якої державна\~реєстрація права\~власності на\~об`єкти\~нерухомого майна\~в бюро\~технічної інвентаризації\~є обов`язковою\~для власників,\~незалежно від\~форми власності\~(п.1.6). Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна (п. 1.7) . Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності й при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти (п.1.8.). Отже, чинним законодавством з 1966 року була передбачена обов`язкова реєстрація будинків та домоволодінь, а в наступному обов`язкове прийняття його в експлуатацію. Відповідно до\~п.\~9\~Розділу V\~«Прикінцеві положення»\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності»\~орган державного\~архітектурно-будівельного\~контролю безоплатно\~протягом 10\~робочих днів\~з дня\~подання заяви\~власниками (користувачами)\~земельних ділянок,\~на яких\~розміщені об`єкти\~будівництва,\~що за\~класом наслідків\~(відповідальності)\~належать до\~об`єктів з\~незначними наслідками\~(СС1),\~збудовані на\~земельній ділянці\~відповідного цільового\~призначення без\~дозвільного документа\~на виконання\~будівельних робіт,\~за результатами\~технічного обстеження\~приймає в\~експлуатацію: збудовані у\~період з\~5\~серпня 1992\~року до\~9\~квітня 2015\~року індивідуальні\~(садибні)\~житлові будинки,\~садові,\~дачні будинки\~загальною площею\~до 500\~квадратних метрів,\~а також\~господарські (присадибні)\~будівлі і\~споруди загальною\~площею до\~500\~квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Натомість в даному випадку ця норма не може бути застосована, оскільки вона стосується будівництва нерухомості на відведеній земельній ділянці без дозвільних документів, тоді як в даному випадку спадкодавець побудував будинок на відведеній земельній ділянці та за наявності дозвільного документа на забудову. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що оскільки [PERSON] , який помер [INFO] за життя отримав дозвіл на забудову та збудував на належній йому земельній ділянці, тобто відповідно до встановленого законом порядку, житловий будинок з господарським будівлями та спорудами в [ADDRESS] , але не дотримав процедури прийняття його в експлуатацію, реєстрації та отримання правовстановлюючого документу, у свою чергу, позивач [PERSON] належним чином прийняла після нього спадщину, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а тому, враховуючи те, що будинок не був зданий в експлуатацію, а відтак не набув ознак новоствореного нерухомого майна, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на об`єкти будівництва, що знаходяться за вказаною вище адресою. Мотиви розподілу судових витрат За змістом п.\~24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008р.\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування»у справах про спадкування при відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач просила не стягувати судові витрати з відповідача, а відтак суд відносить сплачений нею судовий збір в розмірі 2\~195, 20 грн на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved