Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області в якому просить розірвати шлюб укладений 07.09.2016 року між ним та [PERSON] , зареєстрований Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 62, а також визначити місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із ним та залишити малолітню дитину на вихованні батька. Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2016 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Бершадським районним від ділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 62 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] від 02.03.2017. Протягом усього часу спільного проживання із відповідачем їхнє сімейне життя складалось добре, між ними було взаєморозуміння і, як йому здавалося, спільні погляди на сімейне життя та обов`язки. Однак, в липні 2022 року відповідач зізналась йому у зраді, пояснивши, що в неї виникли почуття до іншого чоловіка, із яким вона бажає спільно проживати та в подальшому створити сім`ю. Його спроби налагодити взаємовідносини у їхній сім`ї та переконати відповідача у необхідності їх збереження заради спільного виховання сина, не призвели до зміни її намірів. Оскільки новий обранець відповідачки проживає у Миколаївській області, на території якої, як в липні 2022, так і до теперішнього часу, проводяться бойові дії, дбаючи про безпеку їхнього сина [PERSON] , він попросив відповідачку не брати його із собою та залишити проживати з ним на що вона погодилась. Фактично, на початку серпня 2022 року, відповідачка залишила їхнє спільне місце проживання та поїхала до Миколаївської області влаштовувати своє особисте життя. Подружні відносини між ними припинилися та спільне господарство не ведеться. Враховуючи викладені факти, шлюб між ними є лише формальним, відновлення сімейних стосунків між ним та відповідачем є неможливим, а тому він хоче даний шлюб розірвати. Після від`їзду відповідачки їхній малолітній син [PERSON] залишився проживати з ним у квартирі в [ADDRESS] , де проживає на даний час. Син перебуває на його утриманні, оскільки відповідачка не має будь-якого заробітку та з моменту її від`їзду матеріальної допомоги на його утримання не надавала. Протягом цього часу він займається вихованням [PERSON] самостійно, здійснює догляд за ним, купує одяг, продукти харчування та ліки. Також, він водить його до дитячого садка, проводить із сином дозвілля, намагається всіляко розвивати його навички та здібності, готує їсти, прибирає, одягає. Не дивлячись на розрив шлюбних стосунків з відповідачкою, він виховує сина у дусі поваги до обох батьків, будь-яким чином не перешкоджає відповідачці брати участь у його житті та вихованні. Відповідачка відвідувала сина лише із періодичністю один-два рази на місяць. У квартирі, де вони проживають на даний час, для сина створені усі необхідні умови для комфортного проживання. [PERSON] забезпечений всім необхідним: одягом, продуктами харчування, має власний ігровий куточок. Квартира обладнана необхідними меблями, побутовою технікою. Тривале проживання у даному житлі сформувало для дитини звичне соціально-побутове середовище, стабільні соціальні зв`язки із однолітками, рідними, які проживають у м. Бершадь. Він має постійне місце роботи, працює поліцейським групи реагування Гайсинського районного відділу Управління поліції охорони у Вінницькій області, де його середньомісячний заробіток складає близько 40000 гривень, та може забезпечити сину належний рівень утримання та розвитку. За місцем роботи характеризується позитивно. Разом із цим, відповідачка не має стабільного заробітку, вона постійно здійснює поїздки до Миколаївської області, де проживає протягом 2-3 тижнів, потім повертається до будинку батьків в с. М`якохід Гайсинського району Вінницької області, після чого знову їде до місця проживання свого теперішнього співмешканця. Такий безладний режим проживання, неприпустимий для дитини п`ятирічного віку, яким є їхній син [PERSON] , та суперечить його інтересам. Окрім цього, відсутність у відповідача усталених відносин, постійного місця проживання та роботи, у випадку визначення місця проживання їхнього сина із нею, як матір`ю, погіршить умови проживання дитини, поставить [PERSON] у несприятливе та невизначене становище, що як наслідок, може призвести до погіршення його психологічного стану та негативно позначитись на розвитку дитини. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про малолітнього сина, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає, що малолітній син [PERSON] повинен проживати разом з ним, як батьком. На даний час між [PERSON] та ним існує добрий емоційний зв`язок, тому його проживання з ним, повністю відповідає інтересам дитини. Він не чинив та не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб він не був позбавлений піклування матері. На даний час вони з [PERSON] не можуть досягнути згоди щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , остання висловлює наміри змінити своє місце проживання, переїхати до Миколаївської області та забрати сина із собою, а тому він вимушений звернутися із даним позовом до суду. Вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з ним, відповідатиме інтересам дитини та призведе до юридичної визначеності його постійного місця проживання, а також сприятиме реалізації його батьківських прав, зокрема, у питаннях, пов`язаних із реалізацією особистих прав дитини. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя їх із відповідачкою, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Зміна місця проживання дитини (від нього до його матері) завдала би великого психологічного удару сину, який вже звик жити з ним. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ткач І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили позов задоволити. Наполягають, що незважаючи на заперечення відповідачки та її представника щодо відсутності між сторонами спору відносно визначення місця проживання сина [PERSON] , на даний час вони не можуть досягнути згоди щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , остання висловлює наміри змінити своє місце проживання, переїхати до Миколаївської області та забрати сина із собою, що негативно позначиться на емоційному та психологічному стані дитини, а тому вважають, що даний спір підлягає вирішенню в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Куцяк Ф.Г. в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали, не заперечили проти розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком, вважають, що між сторонами немає спору через це, через що позивачка відмовилася від своєї зустрічної позовної заяви. Вона не заперечує щоб син проживав по черзі і з батьком і з матір`ю і вони приймали однаково участь у його вихованні. Представника відповідача Куцяк Ф.Г. просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області Смакоус ЖЛ. в судовому засіданні пояснила, що вважає, що не зважаючи на заперечення сторони відповідача про відсутність спору стосовно визначення місця проживання дитини так спір між сторонами є, а тому на її думку, яка викладена також у Висновку Служби у справах дітей, слід визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком - позивачем по справі, оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дитини. Також, в ході судового розгляду судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надали аналогічні покази і суду показали, що вони знайомі з сім`єю сторін. Спочатку подружнє життя сторін складалося добре, відповідачка працювала в магазині продавцем і була непоганою матір`ю, вона піклувалася про свого малолітнього сина, водила його в садочок. Проте після того, як [PERSON] поїхала на заробітки все в їхній сім`ї змінилося. Вона покинула маленького сина на свого чоловіка, перестала приділяти йому належну увагу. [PERSON] дуже гарний батько, має гарні характеристики і по місцю проживання і по місцю роботи, він сам піклується про дитину, забезпечує сина всім необхідним, водить та забирає його із дитячого садочка, дбає про потреби сина, забезпечує його усім необхідним. Хлопчик дуже прив`язаний до батька, оскільки [PERSON] рідко бачиться з сином. Найкраще для дитини буде залишитися проживати із [PERSON] . Cуд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що 07.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 62 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] виданого 02.03.2017. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В розумінні ст. 56 СК України, ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує щодо його розірвання. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Одночасно, згідно з ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо позовних вимог в частині визначення місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] з батьком, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Куцяк Ф.Г. заявив клопотання про закриття провадження в цій частині позовних вимог, оскільки не встановлено жодних суперечностей чи наявності конфлікту між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини. Згідно із частиною першою ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ст. 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. У пункті 2 частини першої статті 255 ЦПК України зазначено, що суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20. В справі що розглядається предметом спору є визначення місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання їхнього шлюбу. Те, що [PERSON] відмовилася від своєї зустрічної позовної заяви до [PERSON] та не заперечує щоб син проживав і з батьком і з матір`ю та вони однаково брали участь в його вихованні не може трактуватись як відсутність предмету спору, адже відмова від позову це одне із прав позивачів, закріплене в ЦПК України. Те, що [PERSON] зверталася до суду із зустрічним позовом вже говорить, про те, що між сторонами є невирішені питання і закривши провадження у справі, суд позбавить сторони їх вирішення. Відтак з урахуванням обставин справи, суд вважає помилковими твердження представника відповідача про відсутність предмету спору, як наслідок, закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За таких обставин, клопотання представника відповідача Куцяка Ф.Г. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.13 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312917916 від 20.10.2022, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312917095 від 20.10.2022, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,139 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку. Копія Договору оренди житлового приміщення від 01.10.2022 року свідчить про те, що позивач [PERSON] на даний час проживає в [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено та стороною відповідача не оспорюється, що малолітній син сторін [PERSON] проживає з батьком за зазначеною адресою та знаходиться на його утриманні. Відповідно службової характеристики виданої начальником ВКЗ УПО у Вінницькій області, старший сержант поліції [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно. Діючих дисциплінарних стягнень немає. Відповідно довідки про доходи, [PERSON] , в середньому отримує близько 40000 грн. в місяць заробітної плати. Суд бере до уваги вік дитини, [PERSON] , 6 років, те що син проживає на даний час з батьком і відвідує у вказаному населеному пункті дитячий садочок. З Акту обстеження умов проживання складеним Службою у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 16.10.2022 року вбачається, що дитина сторін [PERSON] , проживає разом із батьком [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] . Батько самостійно утримує сина, доглядає та виховує. Умови проживання задовольняють потреби дитини у вихованні та розвитку. Також судом встановлено, що мати дитини, відповідачка [PERSON] , постійно здійснює поїздки до Миколаївської області, потім повертається до будинку батьків в с. М`якохід Гайсинського району Вінницької області, після чого знову їде. В Миколаївській області [PERSON] орендує житлове приміщення, проте суду не надано жодних доказів, що за місцем її теперішнього проживання створені всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини. Згідно висновку складеного Органом опіки та піклування Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, вбачається, що 24.02.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] та залишення дитини на його вихованні. За результатами розгляду Комісія дійшла однозначного висновку, що визначення місця проживання дитини разом із батьком [PERSON] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, [PERSON] з батьком - [PERSON] , так як останній у повній мірі здатний забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини, що буде повністю відповідати її інтересам та вимогам Закону. При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved