Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшов вищевказаний позов, в якому представник просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги\~з теплопостачання\~та гарячу\~воду за\~ адресою [ADDRESS] , за період \~з 01.01.2014 по 31.01.2022\~ в розмірі\~45149.29\~грн.,\~а також\~судові витрати, вказуючи, що відповідач зареєстрована за вказаною адресою і є абонентами КП «Харківські теплові мережі». Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась вказана заборгованість. Ухвалою суду від 30.06.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. 24.07.2023 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує позовні вимоги, оскільки позивачем невірно здійснено розрахунок боргу та пропущено строк позовної давності. Також відповідач зазначила, що згідно розрахунку представника позивача вона здійснювала часткову сплату комунальних послуг, зокрема, за грудень 2014 року в сумі 200 грн., лютий 2015 року - 305 грн., червень 2016 року 1000 грн., травень 2019 року 500 грн., травень 2021 січень 2022 року на загальну суму 7765 грн. Однак, відповідач стверджує, що вона не здійснювала вказаних оплат з грудня 2014 року до травня 2019 року, а позивачем, в свою чергу, не надано доказів на підтвердження таких оплат нею. Також вказала, що з розрахунку не зрозуміло, якщо вона вносила такі платежі, то куди дівався надлишок сплачених коштів і за який період він зараховувався. Крім того, відповідач зазначає, що представником позивача пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даними вимогами за період з січня 2014 року до травня 2020 року. А тому позовні вимоги можуть бути пред`явлені за період з 26.06.2020 по 26.06.2023. Враховуючи порушення строків позовної давності, просила відмовити в позові повністю. 02.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача не визнає наведені відповідачем заперечення. Щодо складеного розрахунку заборгованості представник вказав, що такий розрахунок формується програмним забезпеченням в автоматичному режимі на підставі наявних об`єктивних давних, що формуються за звітний період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. Особовий рахунок за адресою [ADDRESS] , відкрито на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідач є споживачем послуг позивача, тому зобов`язана оплачувати надані останнім послуги за адресою її місця проживання. Також зазначив, що після надходження коштів від споживача на рахунок КП, власником таких коштів стає КП, тому при зазначенні споживачем в платежі, наприклад, «за травень 2018 року», після надходження цих коштів до КП, залишком вже розпоряджається КП на власний розсуд, зараховуючи за попередній період відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України. Щодо заявленої відповідачем позовної давності вказав, що зі складеного автоматичною програмою розрахунку боргу в матеріалах справи вбачається, що відповідач вносила періодично платежі, протягом 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 років, що свідчить про визнання нею боргу та переривання строку позовної давності. Також наголосив на тому, що, у зв`язку із введеним Постановою КМ України від 11.03.2020 карантину на всій території України, який неодноразово продовжувався, востаннє до 30.05.2023, строк позовної давності був продовжений на строк дії такого карантину, згідно п. 12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України. Тому період заборгованості з 12.03.2017 по 30.06.2023 не входить у строки позовної давності. На підставі викладеного, враховуючи переривання позовної давності відповідачем шляхом періодичних платежів, а також продовження строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 подані в межах строку позовної давності. 16.08.2023 до суду надійшли заперечення відповідача, згідно яких відповідач не погоджується з доводами представника відповідача у відповіді на відзив. Вказала, що представником позивача не надано жодних належних доказів сплати відповідачем періодично платежів за період з січня 2014 року по 2019 рік, а також, що розрахунок є невірним через неврахування залишку по платежам з квітня 2021 року по січень 2022 року. 05.09.2023 представником позивача надано додаткові пояснення, в яких представник зазначив, що позовні вимоги є повністю обгрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №1875\~від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 67,68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відтак є споживачем послуг КП «ХТМ». Згідно наданого представником позивача розрахунку боргу, за адресою [ADDRESS] , за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 виник борг в розмірі 45\~149.29 грн. Матеріалами справи підтверджено, що КП «ХТМ» надавало відповідачу зазначені вище послуги, відповідач їх одержувала, не відмовлялася від них у встановленому законом порядку, не заперечувала проти факту надання та отримання неї послуг позивача, а тому в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Частиною 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги КП «ХТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.01.2014 по 31.01.2022. Водночас, із вказаними вимогами позивач звернувся до суду 30.06.2023. Відповідач вважає, що суд може розглядати питання стягнення боргу лише в межах строку позовної давності, а саме за період з червня 2020 року по червень 2023 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалась оплата за грудень 2014 року в сумі 200 грн., лютий 2015 року - 305 грн., червень 2016 року 1000 грн., травень 2019 року 500 грн., травень 2021 січень 2022 року на загальну суму 7765 грн., що, на думку суду, свідчить про визнання відповідачем боргу за попередній період з січня 2014 року по травень 2020 року. Отже, перебіг позовної давності за щомісячними платежами за період з січня 2014 року по травень 2020 року переривався в моменти здійснення відповідачем вищезазначених платежів, та в такі періоди розпочинався заново. Доказів того, що зазначені платежі були здійснені в рахунок оплати заборгованості за інші конкретно визначені періоди надання позивачем послуг, або в якості авансу за майбутні періоди (наприклад, банківських квитанції, виписок по банківському рахунку, у яких зазначено періоду надання позивачем послуг, за який проводиться оплата) відповідачем суду не надано, із клопотаннями про витребування зазначених доказів відповідач до суду не зверталася. Також суд вважає, що заперечення відповідача, що нею не здійснювались такі платежі за період з січня 2014 року по грудень 2019 року, а тому відсутнє переривання строку позовної давності, не заслуговують на увагу. Так, розрахунок заборгованості формується не вручну представником позивача, а спеціальним програмним забезпеченням КП «ХТМ». Вказаний розрахунок заборгованості не спростовано відповідачем належними доказами. Крім того, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383. Отже, до вимог КП «ХТМ», строк позовної давності до яких не сплив на момент початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. З урахуванням вищезазначених приписів, а також встановлених судом фактів переривання перебігу строку позовної давності, суд констатує, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом про стягнення боргу за період з 01.01.2014 по 31.01.2022. Таким чином, суд приходить висновку, що відсутні підстави для застосування у даному випадку строків позовної давності, а також, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved