Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому, просить: - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 28 708,40 грн., що становить 2/3 частки від загальної суми понесених нею витрат (42 049,60 грн); - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у неї з відповідачем є троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають з нею. Їхні діти періодично хворіли і вартість їх лікування забезпечувала лише вона. Загальний розмір понесених нею витрат на лікування дітей становить 42 049,60 грн. З урахуванням того, що вона перебуває у декретній відпустці, а відповідач є фізично здоровою людиною, аліментів більше нікому не сплачує, перебуває за кордоном, а тому має можливість брати участь у додаткових витратах на дітей, які пов`язані з їх лікуванням. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Дуткевич М.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак заперечив лише щодо розміру участі відповідача у таких витратах. Зазначив, що відповідачем [PERSON] визнається факт понесення позивачкою додаткових витрат, які пов`язані із хворобою дітей та які він готовий сплатити, однак вважає, що їх розмір повинен становити 1/2 частки, а не 2/3 частки, як цього хоче сторона позивачки від загального розміру понесених нею витрат на лікування дітей ,що становить 42 049,60 грн ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 29 червня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. не електронну пошту суду 06.09.2023 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в справі у Івано - Франківському господарському суді. 04 жовтня 2023 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Дуткевич М.В. на електроннк пошту суду надіслав заяву, в якій зазначив, що загальний розмір понесених витрат становить 42 049,60 грн. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу залишені проживати з позивачкою [PERSON] (а.с. 7-8). На підтвердження понесення позивачкою [PERSON] додаткових витрат, нею надано копії медичних документів та квитанцій (а.с. 9-112). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу додаткових витрат на дітей, вирішити який у добровільному порядку сторонам не вдається. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення сторін ,дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, взявши до уваги часткове визнання позову представником відповідача, суд приходить такого висновку. У ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про громадянство України», дитиною є особа до 18 років. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Аналіз відповідних норм вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20. Системне тлумачення ч. 2 ст. 185 СК України дозволяє зробити висновок, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження понесених додаткових витрат позивачкою надано виписки із хвороб та квитанції про оплату вартості лікування малолітніх дітей. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачкою [PERSON] можна вважати додатковими, оскільки такі витрати викликані особливими обставинами -лікуванням дітей і є обов`язковими, а не добровільним волевиявленням матері та остання надала докази про необхідність таких витрат.Представником відповідача не надано суду заперечення чи свого розрахунку. Водночас суд звертає увагу, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, відповідачем [PERSON] своєчасно сплачуються аліменти на їх утримання, заборгованості з їх сплати у нього не має, а тому з урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи наявні докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, взявши до уваги визнання його представником 1/2 частини позовних вимог, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути додаткові витрати на утримання малолітніх дітей в розмірі 21 024,80 грн., що становить 1/2 частину від загальної суми таких. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., від попередньої сплати якого позивачка звільнена. Стосовно понесених позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за потрібне зазначити таке. Основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачка [PERSON] на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи: - договір №44 про надання правової допомоги від 25.05.2023, укладений між адвокатом Дуткевичем М.В. та [PERSON] , відповідно до п. 2.4. якого, клієнт, серед іншого, зобов`язаний сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених договором згідно з касовим ордером адвоката по акту виконаних робіт (а.с. 113); - ордер серії АТ №1031953 від 25.05.2023 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Дуткевичем М.В. (а.с. 114); - розрахунок вартості за надані послуги по договору №44 від 25.05.2023, у якому визначено найменування послуг правової допомоги та їх вартість на загальну суму 5 000 грн (а.с. 116); - квитанцію до прибуткового касового ордера №49 від 15.06.2023, згідно із якою, [PERSON] сплатила адвокату Дуткевичу М.В. 5 000 грн (а.с. 115). На підставі викладеного вище, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання, часом судових засідань. При цьому, ні відповідачем, ні його представником не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені також і обставини, за яких, як на його думку, такі не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (73% від 5 000 грн становить 3 650), тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають до стягнення у такому розмірі. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial