Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості станом на 11.06.2023 року за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.03.2021 у розмірі 30 334,55 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 24 693,11 грн.; заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 5 641,44 грн., в обгрунтування своїх вимог вказуючи на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 22.03.2021. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета - заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши заяву між сторонами, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24 700 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.5 на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.44 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі кредитування. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до п. 2.1.1.3.1 договору, поповненням картрахунку держателя шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших її рахунків на підставі договору. Здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який встановлений договором. Натомість відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.06.2023 має заборгованість в сумі 30 334,55 грн., яка складається з: 24 693,11 грн. - заборгованість за кредитом; 5 641,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.6.1. договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 19, 184, 28 ЦПК України, ст.ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», позивач просить суд стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22.03.2021 у розмірі 30 334,55 грн. станом на 11.06.2023, а також судові витрати по справі. Згідно відповіді на запит сформованим засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд з Єдиного державного демографічного реєстру № 238823 від 25.09.2023» - відповідач не значиться. За наданою позивачем інформацією останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] . За загальними правилами підсудності позов підсудний Станично-Луганському районному суду Луганської області за останнім відомим місцем проживання відповідачки. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Станично-Луганського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Юр`ївському районному суду Дніпропетровської області. Ухвалою від 26.09.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явивсяпро час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 65), при цьому в п. 2 прохальної частини позовної заяви та клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача, за підписом представника позивача Кіріченко В.М., зазначено про те, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання (а.с. 4 зворот). Оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] , що знаходиться на тимчасово окупованій території, [PERSON] викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 66). Відповідач у судове засідання не з`явилася, на виконання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала. 24.10.2023 постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с. 67). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав: - так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22.03.2021 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит/кредитну картку шляхом підписання відповідної заяви про приєднання до умов та правил надання послуг (кредитних коштів) (а.с. 10-19). У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. 14.12.2021 року відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD». В цьому ж паспорті вона власним підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання кредитних карт «Універсальна» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а.с. 20-24). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки наданою позивачем б/н та дати вбачається, що відповідачу [PERSON] 22.03.2021 року було відкрито та видано кредитну картку № [NUMBER] (а.с.9), при цьому кредитний ліміт на вказану платіжну картку встановлювався: - з 22.03.2021 в сумі 10 000,00 грн. (встановлення кредитного ліміту); з 11.11.2021 (збільшено) в сумі 15 000,00 грн.; з 14.12.2021 (збільшено) в сумі 24 000,00 грн.; з 27.07.2022 (збільшено) в сумі 24 700,00 грн.; з 26.12.2022 (зменшено) в сумі 0,00 грн. за рішенням Банку, відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (а.с. 9). Окрім того, з довідки б/н та дати наданої позивачем про видачу відповідачу кредитних карток (а.с. 8), вбачається, що останній за укладеним кредитним договором видавалося дві кредитні картки: 22.03.2021 за номером [NUMBER] з терміном дії до 02/25 та 14.12.2021 за номером [NUMBER] з терміном дії до 12/25. Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою за договором № б/н по особовому рахунку відповідача за період з 22.03.2021 по 27.06.2023 (а.с. 52-54). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 11.06.2023 року за відповідачкою рахується заборгованість, яка становить 30 334,55 грн. (тридцять тисяч триста тридцять чотири гривні 55 коп.), яка складається з: 24 693,11 грн. - заборгованість за кредитом; 5 641,44 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-7), яка відповідачем до теперішнього часу не погашена. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного: - так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів « (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, другої статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконувала, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 11.06.2023 за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.03.2021 у розмірі 30334,55 грн. (тридцять тисяч триста тридцять чотири гривні 55 коп.), яка складається з: 24 693,11 грн. - заборгованість за кредитом; 5 641,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову в розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 1, 60).

Outcome: approved