Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20.05.2011 [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.05.2011. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКА «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком є договір. Позивач відкрив кредитний рахунок відповідачеві та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 13.02.2023 має заборгованість за кредитним договором б/н від 20.05.2011 у загальному розмірі 31515,37 грн.Позивач просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Одночасно вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового процесу. 21.06.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Середницького Є.В. надійшло клопотання про витребування доказів. 02.08.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Середницького Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що розрахунок позивача є необґрунтованим, а обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення його вимог, не підтверджені належними та достатніми доказами, оскільки заява №б/н від 20.02.2011, яка начебто підписана відповідачем, не містить розмір кредитного ліміту, процентів за користування коштами, підтвердження отримання нею кредитної картки, строку повернення кредиту, після якого позивач має право вимоги на повернення коштів, а подані разом з позовом докази, не можуть бути належним підтвердженням її обізнаності та згоди з конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приват Банку», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», оскільки на них відсутній її підпис і позивач міг надати суду будь-яку їх редакцію та їх не можна вважати складовою кредитного договору. Крім того, зазначив, що, якщо б навіть кредитні зобов`язання і виникли між сторонами на підставі заяви №б/н від 20.05.2011, позивач, звернувшись до суду лише 31.03.2023, пропустив строк позовної давності, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні даного позову. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 клопотання представника відповідача - адвоката Середницького Є.В. про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50 наступні документи: - оригінал кредитного договору або оригінал заяви [PERSON] , на підставі якої було укладено кредитний договір між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] ; - належним чином завірені банком Тарифи станом на момент укладення кредитного договору, у повному обсязі з доказами про ознайомлення [PERSON] з їх редакцією, і рішення банку про затвердження зазначених Тарифів, а також завірені банком усі зміни і доповнення до Тарифів за період з дати укладення кредитного договору і по дату подання позовної заяви і рішення про затвердження цих змін; - належним чином завірені банком Умови і правила надання банківських послуг станом на дату укладення кредитного договору, у повному обсязі з доказами про ознайомлення [PERSON] з їх редакцією, рішення банку про затвердження зазначених Умов, а також завірені банком усі зміни і доповнення до них; - докази отримання всіх кредитних карток [PERSON] на виконання умов кредитного договору; - докази відкриття рахунку за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] ; - розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладений на підставі кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , з посиланням на конкретний пункт договору, із зазначенням формул і методик, на підставі яких здійснювалось таке нарахування, із проведенням окремого розрахунку заборгованості тіла кредиту, відсотків за користування ним, пені, а також із зазначенням в розрахунку окремо всіх операцій по користуванню (зняттю) кредитних коштів. 18.08.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг., підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ним. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, оскільки відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім цього зазначив, що в наданій ним виписці по рахунку чітко простежується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на Постанову ВС України у справі №6-14цс14 від 18.06.2014, зазначив, що відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки ( місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Оскільки, строк дії випущеної картки відповідача становить 12.2023 року, а позивач звернувся до суду 28.03.2023, строк позовної давності не пропущено. На підставі викладеного, просив позов задовольнити в повному обсязі. 14.09.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача, на виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023, надійшов лист-роз`яснення, копія довідки про видачу кредитних карток, копія довідки про зміну умов кредитування та виписка по рахунку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив та просив позов задовольнити у повному обсязі. Крім того зауважив, що заборгованість виникла за період з 03.04.2022 року по 13.02.2023 рік. В судове засіданні відповідач та представник відповідача не з`явилися. В прохальний частині відзиву представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі фактичні та відповідні їм правовідносини. 20.05.2011 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, таким чином, уклала із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн., у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн. ( а.с. 36-37). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 20.05.2011, укладеним між банком та [PERSON] , надано наступні кредитні картки, зокрема, 20.01.2020 № [NUMBER] терміном дії до грудня 2023 року, що підтверджується довідкою про видані картки (а.с. 38). Факт видачі та отримання кредитних карток «Карта Універсальна» не спростований відповідачем. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 25653,49 та користування ними, підтверджується випискою з рахунку відповідача, з якого вбачається що відповідач до 25.04.2022 активно використовував кредитні кошти, у тому числі, за межами України. ( а.с. 172-215). Даний факт відповідачем не спростований. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.05.2011 станом на 13.02.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 31515,37 грн., з яких 25653,49 грн. складає заборгованість за тілом кредиту, 5861,88 грн. - заборгованість за простроченими відсотками ( а.с. 7-25). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом, підписана відповідачем анкета-заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо. Однак, названі документи не підписані відповідачем та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч.4 ст.263ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як встановлено вище, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачем умов і тарифів кредитування Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 25653,49 грн. Щодо заперечень представника відповідача проти позовних вимог, викладених у відзиві та заявлених під час судового розгляду, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вони спростовані вищенаведеними правовими нормами та наданими позивачем доказами, в тому числі розрахунком заборгованості, випискою про рух коштів. Також неможливо прийняти до уваги заперечення відповідача проти наданого розрахунку, оскільки такі заперечення не підкріплені належними та допустимими доказами, а з клопотанням про проведення судово-бухгалтерської чи економічної експертизи сторона відповідача не зверталась. Суд зауважує, що в разі наявності спору між відповідачем та банком з приводу нарахування/списання коштів тощо відповідач не позбавлений можливості звернення до суду з окремим позовом в загальному порядку. Із зустрічними вимогами в межах даної справи відповідач до суду не звертався. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову повністю або частково не дають. Досліджені докази доводять факт отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (зняття готівки, перекази, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо) в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність й остаточність; захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (рішення ЄСПЛ 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії). Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 5 цієї статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За правилами ч. 3 ст.267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З змісту Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою Національного банку України від 05 листопада 2014 № 705 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Так, матеріалами справи підтверджено, що строк дії останньої кредитної картки, виданої позивачем відповідачу закінчується 12/2023 року (а.с. 38). Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 31.03.2023 року, що підтверджується штампом суду із датою, вхідним номером та підписом відповідальної особи, а тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено не було. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 2184,77 грн. (25653,49 грн. х 2 684,00 грн. / 31515,37 грн. = 2184,77 грн.).

Outcome: partial