Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами, Державного управління справами, в якому просили визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мотивували тим, що на підставі договору про оренду житлового приміщення від 18.11.2002 року державне видавництво «Преса України» Державного управління справами, [PERSON] отримала в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: житлове приміщення ( квартиру), що розташована за адресою: [ADDRESS] (окрема ізольована квартира, загальною площею 56,0 метрів квадратних і складається з двох кімнат жилою площею 28,4 метри квадратних. 03.10.2010 року між державним видавництвом « Преса України», [PERSON] та повнолітніми членами її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] було укладено новий договір найму цього ж житлового приміщення, відповідно до якого державне видавництво «Преса України» надає наймачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в постійне користування вище зазначену квартиру. Вони добросовісно заволоділи майном і продовжують відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 20 років, сплачувати комунальні послуги, вони зареєстровані в квартирі з 18.03.2003 року і по даний час. Вони починаючи з 2016 року намагалися приватизувати квартиру, в якій зареєстровані та проживають, але у зв`язку з відсутністю ордеру на дане житло їм було відмовлено. Вони вважають, що у них є усі законні підстави бути визнаними власниками цього майна за набувальною давністю, у зв`язку з чим звернулись до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 47-48). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження (а.с. 49). 06.02.2023 року до суду від представника Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації Ліснюк Н.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вказує, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності Державного видавництва "Преса України", Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація не має ніяких прав та обов`язків щодо спірного нерухомого майна, жодним чином права позивачів не порушила, а вирішення питання про визнання права власності на спірне майно не тягне за собою зобов`язання вчинення адміністрацією будь-яких дій, то вважає, що вони не можуть виступати відповідачами у даній справі. 06.02.2023 року до суду від представника державного управління справами Черепанова А.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги вважають необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав. Вважає, що добросовісним є таке володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, однак позивач знала про те, що вказана будівля належить відповідачу (ДП "Преса України"), оскільки позивачі вселялись та проживають за зазначеною адресою саме за його згодою, що свідчить про те, що вказане володіння не є добросовісним в сенсі ч. 1 ст. 344 ЦК України. В даному випадку підставою для проживання за заначеною адресою є договір найму (оренди) від 03.10.2010 року № 17/1, який є безстроковим. Вважає, що позивачами не надано доказів, які б вказували на порушення їх прав та інтересів. 08.02.2023 року до суду від директора Державного видавництва "Преса України" Болбата І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 22.05.2022 року № 680-С, кв. [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за Державним видавництвом "Преса України". Вказана квартира була надана Державним видавництвом "Преса України", як власником, позивачу [PERSON] в оренду на підставі договору оренди житлового приміщення від 18.11.2002 року № 17, а в подальшому, знаходилась у користуванні позивачів на підставі договору № 17/1 найму житлового приміщення від 08.10.2010 року. Вказує, що особа має право заявляти про набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно за умови, якщо договір припинив свою чинність і власник нерухомого майна не пред`явив вимоги про повернення такого майна з користування. Станом на день звернення позивача до суду договір на підставі якого позивачі користуються нерухомим майном є чинним, строк його дії не припинено, власником даного нерухомого майна залишається Державне видавництво "Преса України", а отже жодних правових підстав для набуття права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно позивач не має. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у відзиві просила розглядати справу у їх відсутність, рішення постановити відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача Державного видавництва "Преса України" Марчук М.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки договір, на підставі якого позивачі користуються нерухомим майном, є чинним, строк його дії не припинено, власником даного нерухомого майна є державне видавництво "Преса України", а отже жодних правових підстав для набуття права власності за набувальною давністю немає. Представник відповідача Державного управління справам [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належить Державному видавництву "Преса України", а отже правових підстав для набуття права власності за набувальною давністю на вказану квартиру немає. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить Державному видавництву "Преса України" на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 22.05.2002 року № 680-С, серія КВ 70819, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 27.05.2002 року (а.с. 95). Згідно інформаційної довідки КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" КВ-2018 № 39769 від 12.11.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за державним видавництвом "Преса України" Державного управління справами на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 96). Між Державним видавництвом "Преса України" та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення № 17 від 18.11.2002 року на житлове приміщення (квартиру), що розташована за адресою: [ADDRESS] , та додаткову угоду № 1 до договору від 18.11.2002 року (а.с.18-25, 26). 03.10.2010 року між Державним видавництвом "Преса України" та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення № 17/1 на житлове приміщення (квартиру), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Згідно листа Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.03.2016 року № 107-1495/23 про затвердження спільного рішення про надання жилої площі [PERSON] у адміністрації відсутні законні підстави щодо затвердження спільного рішення про надання жилої площі [PERSON] (а.с. 10). Згідно листа Державного управління справами від 06.08.2020 року № 01-13/19/1518 [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2003 року та на сьогодні для видачі ордеру немає правових підстав (а.с. 15). Згідно листа Державного видавництва "Преса України" від 27.08.2020 року № 103-254-к Державне видавництво "Преса України" не має правових підстав на прийняття спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету щодо видачі ордеру на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки органом управління не погоджено видача такого ордеру (а.с. 16). Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 760/27031/19. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до умов укладеного Державним видавництвом "Преса України" з позивачами договором від 03.10.2010 року позивачі наділені виключно правом користування спірною квартирою. Тобто, позивачі є наймачами спірної квартири. Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є Державне видавництво "Преса України", яке як власник спірного майна жодних прав позивачів не порушило. Законом визначений певний порядок та черговість набуття фізичними особами житла у власність. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За встановлених обставин, суд, враховуючи, що позивачі є користувачами спірної квартири, яка належить Державному видавництву "Преса України", та володіють майном за волею власника і завжди знали, хто є власником спірного майна, приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed