Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

Позивач зазначила, що з 19.11.2018р. обіймає посаду директора Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Через військову агресію змінила місце постійного проживання, проживає у м. Южне Одеської області, продовжує виконувати посадові обов`язки. Наказом Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 23-од, від 24.02.2022р. у Центрі запроваджено дистанційний режим роботи до закінчення воєнного стану. Наказом відповідача № 291аг від 27.09.2022р. позивачу запроваджено дистанційну роботу по 20.11.2022р., а наказами № 366-аг, № 374-аг від 28.11.2022р. оголошено простій Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та позивачу не з вини працівників з 01.12.2022р., з визначенням оплати часу простою з розрахунку 2/3 посадового окладу з виплатою після відновлення діяльності Центру. В подальшому наказом відповідача від 16.12.2022р. № 429-аг простій позивача припинено на період з 20.12.2022 по 28.02.2023р.р., а наказом № 448аг від 20.12.2023р. для позивача запроваджено таку роботу як дистанційна. Позивач зазначає, що накази відповідача від 28.11.2022 № 366-аг, № 374-аг від 28.11.2022р. є протиправними, позаяк вони грубо порушують її право на працю. З 01.12.2022р. по 19.12.2022р. вона не отримувала належну їй заробітну плату; простій був безстроковим і оголошеним безпідставно, порушив конституційне право позивача на працю, адже Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повністю роботи не зупиняв, надавав безоплатну правову допомогу, правову інформацію, консультації з правових питань, забезпечував роботу бюро правової допомоги тощо. Також оскаржені накази не узгоджуються з положеннями ст. 34 КЗпП України, а також відповідачем не дотримані мінімальні державні гарантії, встановлені ст. 12 Закону України «Про оплату праці», зокрема, щодо оплати часу простою. Тому просить визнати протиправними та скасувати накази Координаційного центру з надання правової допомоги від 28.11.2022р. №366-аг, від 28.11.2022р. №374-aг про оголошення простою. 28.03.2023р. від представника відповідача отримано відзив із доказами направлення іншим учасникам справи, яким він позов не визнав, зазначивши, видання відповідачем наказу про оголошення простою Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги викликане відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, що призвело до зупинення роботи (виконання покладених завдань на даний місцевий центр). Відповідно до п. 2 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015р. №43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021 №57), діяльність Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги поширюється на територію відповідних адміністративно-територіальних одиниць, перелік який затверджено наказом від 01.02.2021р. № 4 «Про затвердження переліків адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється діяльність місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги». Причиною оголошення простою Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги стало, зокрема, введення воєнного стану в Україні та входження території на якій він знаходиться, зокрема, на яку поширюється його діяльність, до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. бо які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що у свою чергу становило загрозу життю та здоров`ю працівникам Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Свідченням про наявну загрозу життю та здоров`ю працівникам Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги є також надана Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях інформація про стан діяльності підпорядкованих суб?єктів господарювання державного сектору економіки в умовах російської агресії станом на 23.11.2022 з якої вбачається, що у Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги частково пошкоджено або знищено активів у тому числі основних засобів на суму 723,583 тис грн. Позивачем повідомлялось також про руйнування деяких орендованих приміщень секторів бюро правової допомоги, зокрема, приміщення Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Харлампієвьска, 15, та яке знаходилось на момент оголошення простою позивачу та по даний час на тимчасово окупованій території. Також, відповідно пп. 7 п. 8 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015 № 43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021р. № 57), Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до покладених на нього завдань забезпечує роботу бюро правової допомоги. Законодавством не встановлено вичерпного переліку причин, які призводять до простою не з вини працівника. Також, законодавством не встановлено чітких умов (підстав) оголошення простою на конкретному підприємстві, установі тощо. Таким чином, Кодекс законів про працю України та інші акти законодавства не регулюють детально порядок оголошення та запровадження простою на підприємстві. Щодо обставин, які свідчать про зупинення роботи Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги викликаних відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, як приклад є зокрема те, що розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22, «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Волноваського районного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська, Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, Іллічівського районного суду м. Маріуполя на Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, Орджонікідзевського районного суд м. Маріуполя та Приморського районного суду м. Маріуполя на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. При цьому діяльність Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги поширюється лише на адміністративно-територіальні одиниці, перелік яких затверджено наказом відповідача від 01.02.2021 №4 «Про затвердження переліків адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється діяльність місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги». Таким чином, адміністративно-територіальні одиниці, на яких знаходяться вказані вище суди (із зміненою територіальною підсудністю справ) перебувають поза межами юрисдикції Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що призвело до неможливості повноцінного виконання завдань покладених на Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Разом з тим, відповідно до пп. 10 п. 8 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015р. №43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021 №57), Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до покладених на нього завдань забезпечує представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-23, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам. Відповідно до пп. 11 п. 8 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015 № 43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021 № 57), Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до покладених на нього завдань забезпечує складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам, уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку. Відповідно до пп. 19 п. 8 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015р. № 43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021 № 57), Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до покладених на нього завдань уповноважує працівників місцевого центру для здійснення представництва інтересів осіб, визначених пунктами 1-2, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складення документів процесуального характеру. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога включає такий вид правових послуг як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Більш того, відповідно до доручення відповідача від 31.08.2022р. № 001/06.1-08/101 доручено керівникам регіональних та місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечити подання повної інформації про режим роботи працівників та місце їх знаходження шляхом заповнення таблиці відповідного регіону, посилання на яку додається окремим додатком до цього доручення. Так, відповідно до інформації заповненої Маріупольський місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в таблиці про місце перебування працівників Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги станом на 23.11.2022р. встановлено, що майже всі працівники даного місцевого центру перебували поза межами адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється діяльність Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, за кордоном. Разом з\~тим,\~відповідно до\~пп.\~15\~п.\~8\~Положення про\~Маріупольський місцевий\~центр з\~надання безоплатної\~вторинної правової\~допомоги,\~затвердженого наказом\~відповідача 30.03.2015\~№ 43\~(у\~редакції наказу\~відповідача від\~14.04.2021\~№57),\~Маріупольський місцевий\~центр з\~надання безоплатної\~вторинної правової\~допомоги відповідно\~до покладених\~на нього\~завдань розглядає\~звернення суб?єктів\~права на\~безоплатну вторинну\~правову допомогу\~та перевіряють\~належність особи\~до категорій\~осіб,\~які мають\~право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку. При цьому, порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначено ст. 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Так, згідно приписів ст. 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Також відповідно до пункту 7 Методичних рекомендацій щодо організації надання безоплатної правової допомоги місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджених наказом відповідача від 19.07.2019 No 60, під час подання заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги особою пред?являються паспорт або інший документ, що посвідчує особу, та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Таким чином, звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними документами може бути подане особою під час її особистого звернення до місцевого центру, а перебування його працівників поза межами знаходження Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та його територіальної юрисдикції унеможливлює виконання покладених на останнього завдань, визначених п. 7 Положення про Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом відповідача 30.03.2015 N° 43 (у редакції наказу відповідача від 14.04.2021 № 57), та свідчить про зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних умов для належного виконання покладених завдань на останнього зумовлене введенням воєнного стану в Україні та входження території на якій знаходиться Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової, зокрема, на яку поширюється його діяльність, до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). У зв?язку з чим, відповідачем було встановлено, що за вказаних обставин Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги фактично зупинив роботу та надалі не виконував покладені на нього завдання, що у свою чергу за таких обставин призвело також до унеможливлення належного виконання своїх посадових обов?язків працівниками даного місцевого центру дистанційно, як це передбачено ст. 60-2 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Таким чином, відповідачем у свою чергу на підставі ст. ст. 34 та 113 Кодексу законів про працю України було прийнято рішення про оголошення простою Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (наказ відповідача від 28.11.2022р. № 366-аг «Про оголошення простою Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги»). При цьому, вже як наслідок наказом відповідача від 28.11.2022 № 374-аг «Про оголошення простою директору Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] » оголошено простій позивачу, не з її вини, звільнено позивача від обов?язку бути присутньою на робочому місці та від виконання покладених на неї посадових обов?язків, а також відповідно до вимог ст. 113 Кодексу законів про працю України встановлено останній оплату часу простою з розрахунку 2/3 посадового окладу. Таким чином, приймаючи оскаржувані накази, відповідач виходив з обставин непереборної сили, які склалися на території адміністративно-територіальних одиниць, на території яких здійснював свою діяльність Маріупольський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, та, як результат, фактичної неможливості виконання покладених на останнього завдань, за відсутності організаційних умов, що призвело до зупинення роботи Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Більш того, згідно ст. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Крім того, позивач помилково вважає, що перебуваючи на простої остання була у вимушеному прогулі, оскільки вказані поняття не є тотожними. Так, згідно ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Водночас, як сама також зазначає позивач у своєму позові, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. При цьому, в даному випадку простій виник за обставин незалежних від волі відповідача та за відсутності вини останнього. Також, що єдиний доказ на який посилається позивач доданий до позовної заяви а саме, довідка про нібито результати виконання Маріупольським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги завдань, передбачених положенням про останнього за період роботи з 24.02.2022 по 30.11.2022р.р. - підписана самим позивачем, не відомо кому адресована, не підтверджена жодними належними та допустимими доказами та у зв`язку з чим не може братися судом до увагу як доказ викладених в ній обставин. Більш того, на думку позивача, як також остання зазначає у своєму позові вона ніби неправомірно перебувала у простої з 01.12.2022 по 19.12.2022р.р. Звертають увагу суду, що у вказаний вище період позивач перебувала у щорічній основній відпустці та їй за вказаний період щорічної відпустки була нарахована заробітна плата. Трудове законодавство України не забороняє працівникам під час оголошення простою використовувати свою щорічну відпустку. Крім того, звертаємо увагу суду, що позивач сама не заперечує та наголошує на тому, що станом на 28.02.2023р. неможливе відновлення роботи Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в межах адміністративно-територіальних одиниць, перелік яких затверджено наказом відповідача від 01.02.2021 № 4 «Про затвердження переліків адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється діяльність місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги» з огляду на безпекову ситуацію та окупацію населених пунктів, на які розповсюджується юрисдикція Маріупольського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджується листом Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28.02.2023 № 045/02-05 за підписом позивача, який направлено відповідачу на виконання доручення останнього від 27.02.2023р. № Вн/06/9. Тобто, в порушення вимог ст. 81 ЦІК України, позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається в позові як на підставу своїх позовних вимог. Позаяк в суду наявні докази направлення позивачу та третім особам відзиву, але докази його отримання відсутні, 01.05.2023р. їй та третій особі направлено засобами поштового зв`язку повідомлення про отримання відзиву судом, із пропозицією скористуватися правом подати відповідь на відзив. Оскільки з 01.03.2023р. головуючого обрано слідчим суддею, з початком періоду відпусток, в період з 01.07.2023р. по 08.09.2023р. в провадження надійшло 1 755 клопотань слідчих/прокурорів 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та скарг, розгляд яких є невідкладним. За положеннями ч.8 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слідчий суддя не звільняється від виконання обов`язків судді першої інстанції, проте здійснення ним повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні враховується при розподілі судових справ та має пріоритетне значення. З 11.09.2023 по 29.09.2023р. головуючий перебував у щорічній відпустці. 02.09.2023р. головуючому переданий запит [PERSON] на отримання публічної інформації про розгляд справ, зокрема, 201/608/23. Положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються щодо надання інформації про стан розгляду (руху) судових справ, про що ініціатор запиту повідомляється при його формуванні. Доказів того, що [PERSON] є учасником процесу або представником учасника процесу, разом із запитом не подано. Відтак запит залишений без реагування. Враховуючи, що дотепер відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив і інших заяв по суті справи від учасників процесу не отримано, заходи повідомлення про вже отримані вжиті, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідженням матеріалів справи встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 19.11.2018р. позивач обіймає посаду директора Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.17). Наказом № 23-од від 24.02.2023р. Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги запроваджено дистанційну роботу в Маріупольському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 24.02.2022 до закінчення дії воєнного стану в Україні (а.с.27). Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 27.09.2022р. № 291-aг запроваджено позивачу як директору Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги тимчасово на період з 30.09.2022р. по 20.11.2022р. включно таку форму організації праці як дистанційна робота з використанням інформаційно-комунікаційних технологій, можливістю віддаленого доступу до робочих документів та без зміни інших умов праці (а.с.20). Наказами № 366-аг, № 374-аг від 28.11.2022р. оголошено простій Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та позивачу не з вини працівників з 01.12.2022р., з визначенням оплати часу простою з розрахунку 2/3 посадового окладу з виплатою після відновлення діяльності Центру. Наказом №366-аг від 28.11.2022р. Координаційного центру з надання правової допомоги оголошено простій Маріупольському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не з вини працівників з 01.12.2022р., визначено оплату часу простою з розрахунку 2/3 посадового окладу з виплатою після відновлення діяльності Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.40). Наказом №374-аг від 28.11.2022р. Координаційного центру з надання правової допомоги оголошено простій директору Маріупольського місцевого центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (позивачу у справі), з 01.12.2022р. не з її вини, визначено оплату часу простою з розрахунку 2/3 посадового окладу з виплатою після відновлення діяльності Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.39). Наказом №\~56-в\~від 30.11.2022р. Маріупольського місцевого центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачу надано частину щорічної основної відпустки з 01.12.2022 по 20.12.2022р. із вказівкою начальнику відділу фінансів, бухгалтерського обліку та звітності - головному бухгалтеру Івакіній С. здійснити всі необхідні розрахунки згідно чинного законодавства (а.с.38). В подальшому наказом відповідача від 16.12.2022р. № 429-аг простій позивача припинено на період з 20.12.2022 по 28.02.2023р.р., а наказом № 448аг від 20.12.2023р. для позивача запроваджено таку роботу як дистанційна. Позивач оспорює накази від 28.11.2022р. про оголошення простою як стосовно Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, так і стосовно себе особисто, зазначаючи, що він (простій) оголошений незаконно, що діяльність центру повністю не зупинялася, що було порушено її право на оплату праці під час простою. Згідно з статтею 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. Наведене узгоджується із висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18). Відповідно до частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Як вбачається із матеріалів справи, видаючи накази, які оспорюється позивачем, відповідач у справі, мотивував підстави його видачі: -введенням воєнного стану в Україні та входженням території, на якій знаходиться центр, і на яку поширюється його діяльність, до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що у свою чергу становило загрозу життю та здоров`ю працівникам Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги; -на зміну підсудності судів, розташованих на ТОТ; -тим, що по Маріупольському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги частково пошкоджено або знищено активів у тому числі основних засобів на суму 723,583 тис грн; -на повідомлення позивача про руйнування деяких орендованих приміщень секторів бюро правової допомоги; -на те, що майже всі працівники центру перебувають поза межами адміністративно- територіальних одиниць, на територію яких поширюється діяльність центру, а деякі за кордоном, а звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги подається під час особистого звернення до центру. Простій введено для всіх працівників центру, не вибірково. Довідка про те, що центр своєї роботи не зупиняв, підписана самою позивачкою. Відтак по справі доведена відсутність організаційних умов, необхідних для виконання роботи, та зупинення роботи центру, оскільки його компетенція розповсюджується на тимчасово окуповані території і території, на яких ведуться бойові дії, підсудність судів змінена, працівники виїхали в міста Вінниця, Запоріжжя, Кропивницький, Новогродовку Донецької області, Алчевськ Луганської області, Кременчук, Южне Одеської області, Ірпінь Київської області, в Німеччину, Польщу, Канаду (Торонто); приміщення центру зазнали руйнувань; Також, згідно матеріалів справи, простій тривав з 01.12.2022 по 19.12.2022р.р., і в цей час позивач перебувала у щорічній черговій відпустці. Оскаржуваними наказами заробітна плата за час простою визначена з виплатою 2/3 посадового окладу після відновлення діяльності. З 20.12.2022р. для позивача запроваджена дистанційна робота, спору стосовно грошових сум, належних до виплати через простій, позивачем не ініційовано, з чого випливає висновок, що виплата проведена. Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022) на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 3 вищезазначеного Указу Президента, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39,41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На період воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Зважаючи на зазначене, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, ст. 43 Конституції України, а саме щодо права кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Простій може застосовуватись роботодавцем як до підприємства (установи, організації) в цілому так і до окремих його структурних підрозділів, або певних працівників. Зважаючи на зазначене, якщо роботодавець не має можливості забезпечити повноцінну роботу підприємства, його окремих структурних підрозділів, або певних працівників він має право оголосити простій. Отримання згоди працівників на оголошення простою чинним законодавством не передбачено. Статтею 113 КЗПП України передбачено, що час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 року № 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві», простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» надано право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу). Відповідно до ст.64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Позивач продовжує працювати в Маріупольському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в тому числі 01.12.2022р. по 20.12.2022р. в умовах вимушеного режиму простою, але в цей час перебувала у відпустці, належні їй виплати за відпрацьований час отримала. При запровадженні режиму простою відповідачем було дотримано гарантії з оплати праці, які закріплені у статті 113 КЗпП України та постанові Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221. Враховуючи вище викладене, судом не встановлено порушеного права позивача, отже суд прийшов до висновку, що її вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Позаяк у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed