Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У травні\~2023\~року позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою,\~в якій\~просив визначити\~йому додатковий\~строк у\~шість місяців,\~який починає\~перебіг з\~моменту набрання\~судовим рішенням\~законної сили,\~для подачі\~заяви про\~прийняття спадщини,\~яка залишилися\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] .\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~вказав на\~те,\~що [INFO] відкрилася\~спадщина після\~смерті [PERSON] ,\~яка за\~життя склала\~на його\~ім`я\~заповіт,\~нотаріально посвідчений\~приватним нотаріусом\~Покровського районного\~нотаріального округу\~Донецької області\~Михайленко О.В.\~17.08.2021\~року,\~реєстр №\~1710,\~заповівши йому\~все своє\~майно,\~де б\~воно не\~знаходилося та\~з чого\~б воно\~не складалося,\~і взагалі\~все те,\~що на\~день смерті\~буде належати\~їй та\~з чого\~воно не\~складалося,\~і взагалі\~все те,\~що на\~день смерті\~буде належати\~їй і\~на що\~за законом\~матиме право.\~15\~травня 2023\~року він\~звернувся до\~державного нотаріуса\~Другої покровської\~державної нотаріальної\~контори з\~заявою про\~видачу йому\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~зокрема на\~квартиру,\~розташовану в\~ [ADDRESS] .\~Постановою нотаріуса\~від 15.05.2023\~року у\~видачі свідоцтва\~йому було,\~у зв`язку\~з тим,\~що ним\~пропущено шестимісячний\~строк для\~подачі заяви\~про прийняття\~спадщини після\~смерті [INFO] [PERSON] .\~ За\~цих підстав\~він змушений\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного право.\~Пропуск шестимісячного\~строку на\~звернення до\~нотаріуса з\~заявою про\~прийняття спадщини\~обумовлений наступними\~причинами. Померла являється його бабусею, але при подачі позову він не мав можливості підтвердити відповідними документами родинні відносини. Вона проживала до своєї смерті з його батьком [PERSON] . Про намір спадкодавця скласти на його ім`я заповіт не було відомо ні позивачу, ні батько. Вже навесні цього року, батько розбираючи речі бабусі, знайшов заповіт та повідомив позиивача. Таким чином, на протязі шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] позивачу не було відомо про наявність заповіту. Вважає, що зазначені ним причини, саме пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що спричинили до пропуску ним строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представником було подано до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та винести рішення на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, 17 серпня 2021 року [PERSON] , яка народилася [INFO] , склала заповіт на випадок її смерті, та зробила таке розпорядження: усе належне її майно, яке буде їй належати за законом на день смерті, де б воно не знаходилось та в чому б воно не заключалось і на що вона матиме право за законом заповідає: [PERSON] , [INFO] . Цей заповіт, який на її прохання та з її слів записаний нотаріусом за допомогою технічного засобу, прочитаний нею, заповідачем, вголос і особисто підписаний (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Позивач у позовній заяви вказує, що 15 травня 2023 року він звернувся до державного нотаріуса Другої покровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою від 15 травня 2023 року №148/02-31 державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори, розглянувши подану 15 травня 2023 року заяву від [PERSON] про видачу свідоцтва на спадщину, відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , оскільки пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 8). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно роз`яснень, які викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №339/369/18 сформульовано висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є бути підставою для відмови у позові. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Радочиної Олени Іванівни від 21.09.2023 року №293/01-16, після смерті [PERSON] спадщина не відкривалася, спадкова справа не заводилася. Судом встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Позивач у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Разом із тим, відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Суд також звертає увагу на те, що з даним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звертається до суду майже через 2 роки після смерті [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені позивачем обставини, як підстава для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані судом поважними та такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, оскільки позивач не був об`єктивно позбавлений можливості звернутись із заявою про відкриття спадщини в межах 6-місячного строку. Об`єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачем не наведено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки. На підставі викладено та

Outcome: dismissed