Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу № 753/9940/20, виданого 23 грудня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва, по виконавчому провадженню № [NUMBER]. У обґрунтування позовних вимог зазначав, що на виконанні у державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бутенко Є. В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконанню рішення Дарницького районного суду міста Києва від06 листопада 2020 року за виконавчим листом № 753/9940/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2020 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до довідки про заборгованість по аліментам від 10 серпня 2022 року № 64021011/04 у [PERSON] існує заборгованість по аліментам у розмірі 84 100,00 грн. Позивач не погоджується з цим розміром заборгованості, вказуючи, що добровільно сплачував аліменти, що підтверджується переказами на рахуок відповідача, однак відповідач відмовляється підтвердити отримання коштів, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05 квітня 2023 року. У відзив на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості є обґрунтованим та складений відповідно до вимог діючого законодавства, [PERSON] ухилявся від добровільної сплати аліментів на утримання дітей, тому вона звернулася до суду й виконавчої служби про примусове стягнення аліментів. Відповідач зазначила, що перекази коштів крім тих, у яких вказано призначення платежу «сплата аліментів»,не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу, тому просить суд їх не враховувати. Окрім цього, судом з позивача стягнено аліменти і на утримання відповідача до досягнення дитиною трирічного віку - до [INFO] , а з поданим позивачем квитанцій не відомо, які саме аліменти ним сплачено. Крім того, відповідач зазначила, що позивач не виявляв незгоду з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, не оскаржував розрахунок заборгованості в порядку контролю за виконанням судових рішень, отже позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Представник позивача подав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач зловживає своїми правами, оскільки безпідставно не визнає сплачені ним кошти без наведення відповідних обґрунтувань, а підстав для використання отриманих від нього коштів за іншим призначенням, ніж аліменти у відповідачки не було. 06 червня 2023 року [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що у разі незгоди [PERSON] із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів він не позбавлений права звернутися в порядку контролю за виконанням судових рішень, а не в порядку позовного провадження. Вказувала, що позивач самостійно на власний ризик вчиняв дії по виконавчому провадженню, при самостійній сплаті аліментів зобов`язаний надати виконавцю докази про сплату аліментів не пізніше наступного дня після сплати аліментів, які долучаються до матеріалів виконавчого провадження, але такі докази не надав, отже кошти вказані у позовній заяві не були аліментами, а тому такі дії позивача не можуть бути витлумачені на шкоду відповідачу. Також відповідач вважає, що позивач не навів обґрунтування про свою невинуватість у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що унеможливлює звільнення від їх сплати. Додані до матеріалів справи квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти» унеможливлюють встановлення спрямованості на їх сплату аліментів, позивач також не довів, що квитанції з призначенням платежу «аліменти» стосуються саме виконавчого провадження № [NUMBER]. Надані ним виписки з АТ «Універсал Банк» не містять жодних реквізитів, а вчинені платежі на ім`я доньки [PERSON] платежі не можуть враховуватися як сплата аліментів, оскільки вона не є стягувачем за виконавчим листом по сплаті аліментів. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Підготовче провадження закрито. Справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, посилаючись на обґрунтованість вимог, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, просила слухати справу у відсутності її представника. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 05 січня 2021 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бутенка Є. В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2020 року і до досягнення ними повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 10 серпня 2022 року №64021011/04, [PERSON] сплачував аліментів не регулярно та станом на 10 серпня 2022 року у нього існує заборгованість у розмірі 84 100,00 грн. При проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець обрахував, що [PERSON] сплатив за: липень 2022 року - 0 грн; червень 2022 року - 0 грн; травень 2022 року - 0 грн; квітень 2022 року - 0 грн; березень 2022 року - 0 грн; лютий 2022 року - 7 000, грн; січень 2022 року - 0 грн; грудень 2021 року - 3 500,00 грн; листопад 2021 року - 3 586,00 грн; жовтень 2021 року - 9 989,00 грн; вересень 2021 року - 6 986,00 грн; серпень 2021 року - 6 953,00 грн; липень 2021 року - 6 953,00 грн; червень 2021 року - 9 889,00 грн; травень 2021 року - 7 000,00 грн; квітень 2021 року - 3 000,00 грн; березень 2021 року - 2 692,00 грн; лютий 2021 року - 6 000,00 грн; січень 2021 року - 6 000,00 грн; грудень 2020 року - 3 500,00 грн; листопад 2020 року - 3 000,00 грн; жовтень 2020 року - 0,00 грн; вересень 2020 року - 0,00 грн; серпень 2020 року - 0,00 грн; липень 2020 року - 0,00 грн; червень 2020 року - 0,00 грн. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] не погоджується із наявністю у нього заборгованості, вважає, що державний виконавець не врахував всі сплачені ним грошові кошти у розмірі 137 883,52 грн., а відповідач відмовляється підтвердити факт сплати ним аліментів на утримання дітей. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування». У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Судом встановлено, що при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] державний виконавець не врахував сплачені ним кошти на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] та [NUMBER] , а саме: за червень 2020 року - 3 016,00 грн, які сплачені після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Інші здійснені у червні 2020 року платежі суд до уваги не бере, оскільки вони не охоплюються періодом, за який державним виконавцем нараховано заборгованість за аліментами; за липень 2020 року - 9 383,51 грн; за серпень 2020 року - 6 666,45 грн; за вересень 2020 року - 7 228,00 грн, за жовтень 2020 року - 7 680,00 грн; а також за травень 2022 року - 4 000,00 грн., які сплачені згідно з квитанцією від 08.06.2022 TS213527 та містять призначення платежу «аліменти по утриманню дітей за травень 2022». Всього не враховані державним виконавцем платежі на суму 37 973,96 грн. Сторони не заперечують, що вказані карткові рахунки були відкриті на ім`я [PERSON] , надходження коштів на ці рахунки відповідач не заперечувала. Кошти за цей період були сплачені позивачем добровільно ще до відкриття виконавчого провадження, а тому посилання відповідача, що вона не отримувала аліменти, спростовуються наявними в матеріалах справи виписками з її банківського рахунку. Реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин цієї справи, суд вважає, що описані вище перекази коштів на рахунок відповідача на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів мають бути враховані при визначенні розміру заборгованості відповідача за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем матеріали справи не містять, як і відсутні докази відмови відповідача від отримання грошових переказів від позивача. Водночас суд не враховує як належні і достатні докази на підтвердження сплати позивачем аліментів додані ним до позовної заяви: - платіжні доручення від 15.09.2020 на суму 1005,03 грн. та від 19.11.2020 на суму 3015,08 грн., платником у яких вказана [PERSON] , яка не є платником аліментів у виконавчому провадженні, у вказаних квитанціях не зазначено призначення платежу, а платіж за квитанцією від 19.11.2020 сам позивач не вказував у поданій державному виконавцю заяві від 25.11.2021 та власноруч складеному розрахунку, які міститься у матеріалах виконавчого провадження); - квитанцію від 18.10.2021 на суму 497,00 грн., у якій відсутні дані щодо платника, одержувача та призначення платежу; - квитанцію від 22.10.2021 на суму 2000 грн., отримувачем яких є [PERSON] і фактичне призначення яких - подарунок на день народження дитини, що визнав допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] ; - квитанції від 19.12.2021 на суму 3000 грн. та від 03.03.2022 на суму 3000,00 грн., отримувачем яких є [PERSON] , та які не містять призначення платежу Відхиляючі ці докази, суд виходить з того, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей не обмежується виключно сумою присуджених до сплати аліментів та може включати і інші добровільні платежі, обумовлені взаємовідносинами батька і дитини (подарунок, вітання, цільовий переказ на придбання речей тощо); - квитанції від 23.07.2022 на суму 4342,5 грн. та 482,5 грн., у яких відсутні відомості щодо платника, одержувача та призначення платежу; - квитанцію від 16.03.2022 на суму 3000,00 грн, у якій відсутні дані щодо одержувача (ним ймовірно є [PERSON] ) та призначення платежу, а платником вказана [PERSON] , яка не є платником аліментів у виконавчому провадженні. Платежі за іншими наданими позивачем квитанціями враховані державним виконавцем при складанні розрахунку із заборгованості по аліментам. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що є дружиною позивача, аліменти позивач сплачував вчасно і він доручав їй перерахунок коштів на аліменти. Щодо платежів, здійснених до листопада 2020 року, зазначила, що вони не вказували у призначенні платежу «аліменти», оскільки не було такої функції у банку, інших грошових коштів, окрім аліментів, відповідачу не надсилали, зобов`язання у позивача перед відповідачем відсутні. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи покладений на сторони обов`язок доказування обставини, на які вона посилаються, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звільнення від сплати [PERSON] заборгованості по аліментам у сумі 37 973,96 грн.

Outcome: partial