Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

28 червня 2023 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до відповідача [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ) в якому просив стягнути з останнього заборгованість по оплаті за надану послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 24 лютого 2014 року по 31 травня 2023 року у розмірі 36\~584,45 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 10\~470,32 гривень, 3% річних у розмірі 3258,36 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії (централізованого опалення) за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Відповідач є власником та зареєстрований у даній квартирі, при цьому не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 24 лютого 2014 року по 31 травня 2023 року. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 07 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено сторонам порядок та строки подання заяв по суті. 04 вересня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем не надано договір укладений між ним та позивачем у період з 2014 по 2023 рік. Вказав, що позивачем також не надано доказів того, що саме позивач був надавачем послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у період 2014 по 2023 рік. Жодної квитанції на оплату послуг з 2014 року по час пред`явлення позову до суду він не отримував. Зазначив, що позивач звертаючись до суду з позовом 28.06.2023 пропустив строк позовної давності, будучи обізнаним про порушення своїх прав з лютого 2014 року. Крім того зазначив, що позивач окрім суми основного боргу також просить стягнути інфляційні витрати та три проценти річних, однак вважає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, він звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги. Крім того подав до суду письмове клопотання про застосування строк позовної давності до заявлених позовних вимог. 11 вересня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, із доказами її направлення відповідачу, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі, зазначив, що позивач є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм та населення. Згідно рішення виконкому Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання, зокрема у Жовтневому районі міста Кривого Рогу, таким чином позивач з 01.10.2013 є виконавцем послуг теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] . Постачання теплоносія до квартири відповідача протягом всього періоду проводилось без порушення вимог чинного законодавства та щорічних розпоряджень виконкому Криворізької міської ради, позивачем своєчасно розпочато та вчасно закінчено опалювальні сезони 2013-2023 років. Щодо договірних відносин з відповідачем зазначив, що позивачем як виконавцем послуг на своєму офіційному сайті розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, і відповідач у розумінні ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальним споживачем, тому обтяжений обов`язком сплачувати комунальні послуги. Щодо заявленого відповідачем строку позовної давності зазначила, що в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, і законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. Щодо правомірності застосування штрафних санкцій зазначив, що відповідачу нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період до набрання чинності Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а саме до 24.02.2022, а тому посилання відповідача на дану Постанову є необґрунтованим. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 12 жовтня 2023 року, з метою недопущення порушення прав відповідача на подачу пояснень на відповідь на відзив. Представник позивача до суду не з`явилася, при зверненні до суду із позовом надала письмове клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у наданому до суду відзиві на позов просив розглянути справу за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль». Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем реєстрації відповідача, що підтверджується наданими позивачем доказами (а.с.36-52). З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від від 24.02.2014 за №18183310 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.11). [PERSON] з\~28\~лютого 2014\~року зареєстрований\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.с.15). Квартира за адресою [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на яку відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) (а.с. 8) Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Частиною шостою\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Дослідивши Детальний розрахунок заборгованості, а саме нарахування по рокам із зазначенням періодів нарахування, перерахування, оплати послуг, плати за абонентське обслуговування, розрахунки сум компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 8-9), суд дійшов висновку про підтвердження факту наявності заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 24 лютого 2014 року по 31 травня 2023 року в сумі 36\~584,45 гривень, плати за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по травень 2023 року у розмірі 8,34 гривень, а також погоджується із розрахунком інфляційних втрат в сумі 10\~470,32 гривень, та 3% річних в сумі 3258,36 гривень. Доказів спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. З урахуванням викладеного [PERSON] , у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» був індивідуальним споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» у спірний період. Суд зазначає, що відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що він у спірний період не користувався послугами\~позивача з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у відповідності з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 630. Отже, на думку суду, обставини порушення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію (централізоване опалення)\~є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 36\~584,45 гривень. У поданому до суду відзиві на позов та письмовій заяві [PERSON] зазначає про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності. За нормами\~ст. 256 ЦК України\~\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута з квітня 2017 року по травень 2023 року включно, що становить 28\~128,28 гривень., а також плата за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по травень 2023 року включно у розмірі 8,34 гривень. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання\~(підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня 2014 року по лютий 2022 року у розмірі 10\~470,32 гривень, та три відсотки річних за період березня 2014 року по лютий 2022 року у розмірі 3258,36 гривень, з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 36\~584,45 гривень, при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Суд зазначає, що інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період з квітня 2014 року по лютий 2022 року, а тому твердження відповідача про неправомірне їх застосування у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану є необґрунтованим, оскільки такі нараховані у відповідності до норм чинного законодавства України, з дотриманням умов Постанови КМУ №206 від 05.03.2022. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість з квітня 2017 року по 31 травня 2023 року у розмірі 28\~128,28 гривень, то і суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період у розмірі 4039,59 гривень та 1763,71 гривень, відповідно. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 28\~128,28 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 8,34 гривень, інфляційні витрати у розмірі 4039,59 гривень, 3 % річних у розмірі 1763,71 гривень, а всього 33\~939,92 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1810,36 гривень.

Outcome: partial