Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

У травні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Бондар Ю.М. до [PERSON] про стягнення компенсації частини вартості автомобіля в порядку поділу майна подружжя, в якому заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Renault Sandero, 2020 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1491 см3, колір - чорна перлина, в розмірі 208 392,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06 грудня 2003 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились двоє дітей. Проте, з квітня 2023 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 759/7571/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначено, що сторонами за час перебування у шлюбі придбано автомобіль марки Renault Sandero, 2020 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1491 см3, колір - чорна перлина, право власності на який за спільною згодою було оформлено на [PERSON] . Однак, після того, як [PERSON] прийняла рішення про розірвання шлюбу, [PERSON] , скориставшись тим, що автомобіль зареєстровано на його ім`я, здійснив його відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу, про що [PERSON] не було відомо, згоди на що остання не надавала, й відповідно, не отримувала жодних грошових коштів. Оскільки можливості провести поділ спільного майна подружжя у досудовому порядку з [PERSON] не вбачається за можливе, то з метою здійснення такого поділу необхідним є звернення до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [ADDRESS] , і як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення, отримана останнім 25 травня 2023 року (а.с. 40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 89). Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав. У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений судом строк, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами. З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог. Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило. Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, справа розглядається за наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Судом відповідачу роз`яснено наслідки визнання позову. Згідно ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки під час судового засідання відповідач позов визнав, судом роз`яснено йому наслідки визнання позову, суд вважає за можливе ухвали рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та наявним у справі доказам та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 06 грудня 2003 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 55). Сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] 25 квітня 2020 року зареєстровано право власності на автомобіль марки Renault Sandero, 2020 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1491 см3, колір - чорний, придбаний за договором купівлі-продажу автомобіля № НЧ-200373 від 23 квітня 2020 року за ціною 371 055,00 грн. (а.с. 11-20). Згідно листа Головного сервісного центру МВС № 31/629АЗ-8568-2023 від 25 квітня 2023 року автомобіль марки Renault Sandero, 2020 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 1491 см3, колір - чорний, зареєстрований на ім`я [PERSON] , 11 квітня 2023 року перереєстрований на нового власника [PERSON] (а.с. 21). Згідно висновку експерта № 4070 щодо визначення середньої ринкової ціни КТЗ Renault Sandero VIN VF15SRCLC65026331 від 28 липня 2023 року, середньо ринкова ціна автомобіля становить 426 400,00 грн. (а.с. 51-68). Згідно звіту № 2/6-А про оцінку автомобіля Renault Sandero д.н. [NUMBER] від 15 червня 2023 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля, складає 50 007,65 грн. (а.с. 72-85). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Згідно правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved