Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом в якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] , ФОП, 109000 грн заборгованості за усним договором про надання зворотної фінансової допомоги № 1 від 12.05.2021 та судові витрати по справі. В обґрунтування позову покликався на те, що 12.05.2021 між ним, [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір зворотної фінансової допомоги строком на 1 рік, на виконання якого він перерахував на картковий рахунок відповідача 109000,00 грн. Відповідач у погоджений сторонами строк договору кошти не повернув. З метою досудового врегулювання спору 30.05.2023 адвокатом Хомич І. О. засобами поштового зв`язку на адресу відповідача направлено претензію щодо повернення набутих відповідачем коштів в розмірі 109000,00 грн, відповідь на яку, станом на момент подачі позову не надходила. Відповідач не повернув кошти також навіть через 7 днів після отримання претензії від 30.05.2023 відповідно до ст. 530 ЦК України. У зв`язку з цим просить стягнути дану суму в судовому порядку. Крім того ним понесено судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору в розмірі 1090,00 грн та витрати на правничу допомогу, які теж просить стягнути на свою користь з відповідача. У поданому відзиві відповідач просив в позові відмовити. Покликався на те, що дійсно між ФОП [PERSON] , та ФОП [PERSON] було укладено договір надання зворотної фінансової допомоги, за яким ФОП [PERSON] перерахував на його рахунок 109000,00 грн. Однак жодних строків щодо повернення коштів ними не узгоджувались , оскільки була домовленість за спільні кошти здійснити придбання товару у знайомих позивача та продати покупцям відповідача. Вважає, що до договору зворотної фінансової допомоги слід застосовувати 6норми цільного законодавства які регулюють договір позики. Тому, так як чинне законодавство не передбачає максимального строку на який можна укласти договір про поворотну фінансову допомогу, незалежно від того хто є сторонами такого договору, то сторони на власний розсуд визначають або конкретну дату повернення або строк з моменту вимоги надавача фіндопомоги повернути таку, при цьому ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначає 30 ти денний строк з дня пред`явлення вимоги для повернення позики. Фактично на момент пред`явлення позики не минуло 30 календарних днів , а отже у позивача не було правових підстав звертатись до суду з даним позовом. Також вказує, що 02.06.2023 відповідач отримав претензію від 30.05.2023 від адвокатського бюро Івана Хомича за підписом адвоката Івана Хомича, де пропонувалось здійснити повернення коштів в сумі 109000,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, вказано номер рахунку отримувача [PERSON] , документів на підтвердження повноважень адвоката діяти від імені позивача, зокрема довіреності не було долучено. Відповідач вважає, що позивач знаходиться на території російської федерації та відповідно кошти, якщо такі будуть перераховані можуть бути використані дня фінансування російської агресії проти України. У поданій відповіді на відзив представник позивача додатково вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України право позивача пред`явити вимогу про повернення коштів може бути здійснене у будь який момент на його розсуд. Покликання відповідача щодо надання коштів для спільної діяльності як підприємців не підтверджено жодним доказом. Покликання відповідача на строк повернення позики, що встановлений ст. 1049 ЦК України є недоречним оскільки в даному випадку укладено договір зворотної фінансової допомоги а не позики., відтак положення ст. 1049 ЦК України не можуть врегульовувати питання строку повернення коштів. ЦК України не встановлює вимогу щодо оформлення претензії, зокрема долучення довіреності, відповідач не звертався з вимогою щодо надання документів в підтвердження повноважень адвоката, які на момент підписання претензії були оформлені. Неспроможними вважає покликання відповідача на п. 17 Постанови НБУ № 18 щодо заборони здійснювати певні види валютних операцій, оскільки позивач постійно не проживає та не зареєстрований на території російської федерації. Також зазначає, що наданий відповідачем скріншот не засвідчений ЕЦП, не вказано про наявність його оригіналу, що виключає можливість його використання в якості доказу. В судовому засіданні 05.09.2023 представник позивача підтримав позов за викладених в ньому підстав, в судове засідання 20.10.2023 не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду. В судовому засіданні 05.09.2023 представник відповідача позов заперечив, в судове засідання 20.10.2023 не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутності, в якій просив в задоволенні позову відмовити. За таких обставин суд вважає правильним провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності учасників. Ухвалою від 19.06.2023 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 11.07.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про закриття провадження в справі та клопотання про залишення позову без руху. 21.07.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, заперечення щодо клопотань про закриття провадження в справі, та заперечення щодо клопотання про залишення позову без руху. Ухвалою від 10.08.2023 на підставі протоколу повторного авторозподілу справи суддею Венгрином М. В. прийнято справу до свого провадження. Ухвалами від 05.09.2023 відмовлено в задоволені клопотання про залишення позову без розгляду та клопотань про закриття провадження в справі. Ухвалою від 07.09.2023 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні 20.10.2023 в режимі відеоконференції. 20.10.2023 від представника відповідача - адвоката Гури К. В. надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, відмову в позові. 20.10.2023 проведено розгляд справи по суті. Зважаючи, на те, що в судовому засіданні 05.09.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, в судове засідання 20.10.2023 не з`явився, не прийняв участь в засідання в режимі відеоконференції, при цьому відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризик технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе сам учасник справи, суд доходить висновку, що є можливим проведення судового засідання за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 05.09.2023, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 12.05.2021 між сторонами було укладено усний договір зворотної фінансової допомоги. Згідно ст. 14.1.257 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046 - 1053 ЦК України. Таке відповідає позиції ВС у справі № 140/125/17 викладені в постанові від 28.08.2019. Статтею 1046\~ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК України закріплено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даній справі встановлено, що договір поворотної фінансової допомоги (позики) не укладався в письмовій формі, а існування між сторонами цих правовідносин підтверджуються квитанцією, відповідно до якої позивач надав відповідачу позику в розмірі 109000,00 грн, що не суперечить вимогам закону, оскільки такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню та /або державній реєстрації, виконаний сторонами в момент вчинення. Така обставина також визнається відповідачем і підтверджується платіжним дорученням № 1 від 12.05.2021, в якому вказано призначення платежу - надання зворотної фінансової допомоги згідно договору № 1 від 12.05.2021. Дане платіжне доручення є первинним бухгалтерським документом та підтверджує надання коштів. Що відповідає позиції ВС викладеній в постанові від 05.06.2019 в справі № 359/9825/17-ц. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Водночас позивачем не доведено того, що сторонами узгоджено однорічний строк повернення такої, відповідачем така обставина не визнається. Тому суд доходить висновку, що договір укладено без не встановлення строку повернення позики. Відповідно до\~ст.\~530\~ЦК України,\~якщо у зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов`язання,\~строк (термін)\~виконання якого\~визначений вказівкою\~на подію,\~яка неминуче\~має настати,\~підлягає виконанню\~з настанням\~цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд виходить з того, що оскільки до договору поворотної фінансової допомоги застосовуються положення договору позики, то застосуванню в даному випадку підлягає положення ст. 1049 ЦК України щодо тридцятиденного строку для повернення коштів. Позивач 30.05.2023 звернувся до відповідача з претензією щодо повернення коштів протягом 7 днів з дня отримання претензії (а.с. 16-17). Претензія підписана І. Хомичем, представником заявника. Щодо повноважень І. Хомича на підписання такої, суд погоджується з доводами позивача, про те, що в даному випадку наявність Договору про надання правової допомоги № 26/цс від 03.04.2023 надає можливість адвокату підписати претензію за клієнта. Суд зауважує, що за умовами договору Адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання на надання правової допомоги та представлення інтересів клієнта у справі за позовом до ФОП [PERSON] про стягнення коштів в сумі 109000 грн набутих за усним договором про надання зворотної фінансової допомоги. Зокрема договором обумовлено представництво інтересів клієнта. Представництво ж, відповідно до Закону України «Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. \~ \~ \~ \~Згідно відстеження за трек номером Укрпошти щодо вручення претензії відповідачу, така ним отримана 02.06.2023 (а.с. 18, 19). \~ \~ \~ \~Відповідно кошти поворотної фінансової допомоги відповідач зобов`язаний повернути 04.07.2023 - на наступний день після спливу 30 - ти денного строку після отримання претензії. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, кошти відповідачем, станом на день розгляду справи, коли 30-ти денний строк сплив, не повернуто. Суд відхиляє покликання відповідача на неможливість виконання зобов`язання через заборону встановлену Постановою НБУ № 18 № «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» виходячи з того, що ним не доведено того, що позивач, громадянин України, відповідно до наданого паспорту, зареєстрований чи постійно проживає в російській федерації, крім того, такою постановою встановлюються обмеження здійснення певних валютних операції, чим обмежується виключно дія певних нормативних актів НБУ, однак не положень ЦК України. Відповідно суд не бере до уваги надані докази - скріншот з клієнт банку приват 24, як такий, що не є належним доказом, так як не доводить чи не спростовує обставини які підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~З приводу зауважень відповідача про те, що договір поворотної фінансової допомоги укладено між фізичними особами - підприємцями суд вважає потрібним зазначити те, що критерієм розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатись будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права. Критерієм розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Набуття статусу ФОП не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних правовідносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Тому, для вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими. Судом не встановлено, що при укладенні договору та наданні поворотної фінансової допомоги [PERSON] діяв як суб`єкт підприємницької діяльності. Так, підприємництво, відповідно до Закону України «Про підприємництво» - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Договір поворотної фінансової допомоги не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, а отже суду не доведено, що уклавши даний договір [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність, маючи на меті отримання прибутку. Покликання представника відповідача на те, що сторони за договором домовились щодо придбання певного товару для перепродажу з метою отримання прибутку не підтверджені жодним доказом. З цих мотивів суд відхиляє покликання відповідача на позицію ВС в справі № 127/23144/18. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. щодо судових витрат Відповідно до\~положень ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено 1090,00 грн судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на його користь. Також позивачем заявлено про понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. В підтвердження такого ним додано копію договору про надання правової допомоги № 26/цс від 03.04.2023, відповідно до п. 4.1 якого за надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокатському бюро суму в розмірі 8000 грн в строк протягом 5 робочих днів з дня підписання договору; Клієнт зобов`язується сплатити адвокатському бюро за надання правової допомоги за цим договором суму в розмірі 8000 грн в строк протягом 5-ти робочих днів з дня вступу в законну силу рішення суду, яким задоволено позов клієнта (п. 4.2). Клієнт зобов`язується додатково сплачувати адвокатському бюро суму в розмірі, що дорівнюватиме 15 % від стягнутої з ФОП [PERSON] на користь клієнта суми грошових коштів в порядку примусового виконання рішення суду, яким буде задоволено позов клієнта в строк протягом 5 робочих днів з дня отримання зазначених коштів клієнтом на його банківський рахунок або отримання коштів в інший спосіб (п. 4.3). Крім того позивачем долучено квитанцію про сплату за правничу допомогу за договором № 26/ЦС [PERSON] на рахунок АБ Івана Хомича 8000,00 грн 05.04.2023. До позовної заяви також долучено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 20000,00 грн за договором між АБ «Івана Хомича», в якому зазначено, що орієнтовний розмір витрат клвєнта на правничу допомогу складе 20000,00 грн, з яких, правнича допомога щодо складення та надсилання на адресу ФОП [PERSON] претензії щодо повернення коштів 3000,00 грн, написання позовної заяви, підготовка копії документів до неї, її подача 5000,00 грн, всього 8000,00 грн; орієнтовна вартість правничої допомоги, яка буде надана під час розгляду справи в суді участь адвоката в судових засіданнях 2000,00 грн за одне судове засідання, ознайомлення адвоката з матеріалами справи 1000,00 грн за одне ознайомлення, написання відповіді на відзив 2000,00 грн, написання клопотань, заяв 1000,00 за одну, отримання копії рішення в приміщенні суду 1000,00 грн за одну копію. Як вбачається з умов договору про надання правової допомоги № 26/цс від 03.04.2023 сторонами такого [PERSON] та АБ Івана Хомича узгоджено фіксований розмір гонорару в сумі 8000,00 грн. Цим же договором передбачена сума у розмірі 8000,00 грн є платою за досягнутий адвокатом результат та є за своєю суттю так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події. Відповідно до вимог чинного законодавства адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. У своїй постанові від 28.07.2022 №903/781/21 Верховний Суд зазначає про те, що визначення сторонами у договорі про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі фактична кількість витраченого адвокатом часу на надання послуг клієнту не має значення, а у підсумку визначається саме чітка фіксована грошова сума. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте необхідно враховувати те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Отже, ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. При цьому Верховний Суд у своїй постанові від 28.07.2022 №903/781/21 зазначає про те, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правила адвокатської етики надають визначення поняття «гонорар» без поділу цього поняття на види. Зокрема норми зазначених закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи «гонорар успіху», що свідчить про те, що поняття «гонорар», яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди.\~\~ З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що погоджений [PERSON] та АБ «Івана Хомича» у пункті 4.2. договору про надання правової допомоги № 26/цс від 03.04.2023 розмір гонорару загалом (як фіксована сума, так і гонорар успіху), є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 ЦК України, оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу / надані послуги. Тобто гонорар успіху є складовою частиною гонорару адвоката. Зазначене узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, відповідно до якого відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (прим.: гонорар успіху), є складовою частиною гонорару адвоката. Договір про надання правової допомоги від 03.04.2023 року №26/цс, який недійсним повністю чи частково в судовому порядку не визнавався, сторонами не розривався та не змінювався, є дійсним та є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідач не заявляв щодо неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката. Суд звертає увагу на те, що саме договором про надання правничої допомоги встановлено розмір витрат позивача на отримання ним правничої допомоги. При цьому такий розмір є фіксованим. В договорі відсутні положення щодо витрат на правничу допомогу у зв`язку з участю адвоката в судовому засіданні (засіданнях, подання ним заяв, отримання копії рішення, тощо). Тому суд відхиляє орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, як такий, що в частині орієнтовної вартості правничої допомоги, яка буде надана під час розгляду справи в суді суперечить Договору про надання правничої допомоги між [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу, які вже сплачені (фіксована сума) та які підлягають сплаті після набрання рішенням законної сили (гонорар успіху), є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру. За таких обставин, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи в суді, значення справи для сторони та враховуючи критерій розумності розміру адвокатських витрат, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача щодо зменшення розміру витрат, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є підлягають до стягнення в розмірі 16000,00 грн.

Outcome: approved