Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

представник позивача звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з останнього у користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №1001857926802 від 15.04.2021 у розмірі 113688,27 грн., а також судові витрати у розмірі 2684 грн. за сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.04.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1001857926802. Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав відповідачу кредит в сумі 100000 грн. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, проте відповідач не виконує свої зобов`язання у зв`язку з чим, станом на 17.01.2023 року заборгованість складає 113688,27 грн., з яких: 70566,52 грн. - заборгованість за кредитом, 43113,85 грн. заборгованість за комісією, 7,90 грн. заборгованість за процентами. На момент звернення до суду з даним позовом, відповідач не сплачує прострочену заборгованість, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 113688, 27 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2684 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Як передбачено у п. 3 ч.1 ст.3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ч.1\~ст.1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 15.04.2021 [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №1001857926802 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якою підтвердив, що ознайомлений і погодився з публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 100000 грн., з процентною ставкою за користування кредитними коштами 0,01 % річних, строком на 36 місяців. Відповідно до умов договору повернення кредиту мало відбуватися щомісячними платежами згідно з графіком. Також умовами договору передбачено щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, що становить 2990 грн. (а.с. 4 зворот, 5-11) Позивач надав відповідачу вищевказані грошові кошти в сумі 100000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 15.04.2021 року про надання кредитних коштів за договором №1001857926802 від 15.04.2021 (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умовами Договору передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Зобов`язання щодо надання коштів банком були виконані у повному обсязі, проте відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, тому станом на 17.01.2023 по кредитному договору виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 113688, 27 грн., що підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.14 зворот-15). З метою досудового врегулювання спору з даних правовідносин, позивачем на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією було направлено Письмову вимогу (Повідомлення) про виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме негайно погасити заборгованість в загальному розмірі 113688,27 грн. в строк до 24.01.2023 року, яка були залишена відповідачем без виконання (а.с. 11 зворот-12). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним сторонами і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» ( в редакції, що діяла на момент укладення договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» було безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. З урахуванням викладеного, даючи оцінку вказаному вище розрахунку заборгованості за кредитним договором та паспорту споживчого кредиту, в якому визначений розмір відсотків за користування кредитними коштами та комісія за обслуговування кредиту, з яким відповідач погодився, та який застосовувався при нарахуванні йому заборгованості, враховуючи, що він вносив проплати та частково погашав кредит, однак суми були не достатніми для погашення тіла кредиту, комісії та відсотків, беручи до уваги, що жодних зауважень щодо нарахованої заборгованості, в тому числі щодо розміру комісії та відсотків, від нього до суду не надходило, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором про комплексне банківське обслуговування №1001857926802 від 15.04.2021 станом на 17.01.2023 у розмірі 113688,27 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 70566,52 грн., заборгованості за комісією у розмірі 43113,85 грн., заборгованості за процентами у розмірі 7,90 грн. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить сплату судового збору в розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.20). На підставі викладеного, ст.ст.525,526,527,530,1054 ЦК України,

Outcome: approved