Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Представник позивача- адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду із позовом та просить стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] 170028 грн 00 коп. страхового відшкодування пов1язаного із втратою годувальника; 51008 грн 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] 13900 грн 00 коп. витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника; 4170 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2020 близько 23 год. 20 хв. водій [PERSON] керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ21061» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись проїзною частиною 55 кв+700м автодороги сполученням Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», в смузі для руху у бік м. Києва, що в Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, в порушення вимог п.1.3 б),д)ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України та пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху у бік м. Маріуполь, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , 1987 року народження, який рухався в зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ21061», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] та пасажир [PERSON] , пасажира автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , 1991 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020110000000866. Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебувають у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали. Постановою від 25.09.2020 прокурора відділу Київської обласної прокуратури кримінальне провадження №12020110000000866 від 03.08.20 за підозрою [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ21061» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №191300738. Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5889536. Внаслідок ДТП, батькові загиблої [PERSON] та матері загиблої [PERSON] завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування відповідачем. Відповідно до вимог Закону представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку, надав відповідні документи та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування : 18892 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст.27 Закону №1961-УІ позивачу [PERSON] ; 56676 грн 00 коп. відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника позивачу [PERSON] ; 18892 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди, встановленої п.17.3 ст.27 Закону №1961-УІ позивачу [PERSON] ; 56 676 грн 00 коп. відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника позивачу [PERSON] ; 13900 грн 00 коп. відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника позивачу [PERSON] 13.09.2022 відповідач виплатив страхове відшкодування позивачам, у розмірі 18892 грн 00 коп. моральної шкоди позивачу [PERSON] та 18892 грн 00 коп. моральної шкоди позивачу [PERSON] . Проте, відповідач не виплатив страхове відшкодування у повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1981-ІУ, тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 11 вересня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивачів-адвокат Лабик Р.Р. позов підтримав та просить задовольнити його. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Відзив на позов до суду не надходив. Сторона позивача запропонувала проводити судове засідання в порядку ст.ст. 280-283 ЦПК України. Судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд встановив наступне. 02.08.2020 близько 23 год. 20 хв. водій [PERSON] керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ21061» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись проїзною частиною 55 кв+700м автодороги сполученням Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», в смузі для руху у бік м. Києва, що в Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, в порушення вимог п.1.3 б),д)ПДР України, не був уважним , не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України та пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху у бік м. Маріуполь, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , 1987 року народження, який рухався в зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ21061», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] та пасажир [PERSON] , пасажира автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , 1991 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020110000000866. Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог п.п.2.3 б),д),10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебувають у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали. Постановою від 25.09.2020 прокурора відділу Київської обласної прокуратури кримінальне провадження №12020110000000866 від 03.08.20 за підозрою [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного. Отже, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Факт родинних відносин між позивачами та загиблою підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де батьком записаний [PERSON] , а матір`ю- [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031894210 від 30.07.2021, де вказане прізвище дружини до реєстрації шлюбу- [PERSON] , ім`я по батькові - [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 23.1 статті 23 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На підтвердження вимоги про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника позивачем надано копію лист-довідку №3 від 20.06.2023 фізичної особи-підприємця [PERSON] про виконання замовлення [PERSON] , копію рахунка-фактури від 30.11.2021 виданий ФОП [PERSON] на ім`я платника [PERSON] на суму 11100 грн 00 коп. з яких 5000 грн 00 коп. - арка, 900 грн 00 коп.-підставка, 1800 грн 00 коп. - проставка гранітна, 1050 грн 00 коп.- квітник, 150 грн 00 коп. вставка, 1400 грн 00 коп.-плита гранітна, 500 грн 99 коп.- лампадка, 300 грн 00 коп.-ваза; акт приймання виконаних робіт про те, що фізичною особою-підприємцем [PERSON] були проведені роботи по художньому оздобленні деталей пам`ятника -художнє оформлення арки, роботи виконані у повному об`ємі, загальна вартість робіт по даному акту складає 2800 грн 00 коп.; та фото надгробного пам`ятника. За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено що, витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. В разі відсутності даних щодо граничної вартість стандартного пам`ятника у даній місцевості суди із урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовують Постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві від 03.10.2008 № 45 (чинної на час розгляду справи). Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», передбачено розмір витрат на поховання в залежності від регіону України. Відповідно до вказаної Постанови розмір витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше, у Київської області становить 3000 грн 00 коп. При цьому суд враховує, що сторони не подали інших доказів щодо граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у Київській області. Отже, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем на спорудження надгробного пам`ятника, з урахуванням Постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» є доведеними частково та підлягають до задоволення у розмірі 3000 грн 00 коп. Відповідно до положень пункту 27.2 статті 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону -МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. В розумінні статті 202 СК України, умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Вказана норма не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, суд враховує будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі, що узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). Також, суд при вирішенні спору враховує те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №577/1316/20. Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача [PERSON] надав суду копію пенсійного посвідчення виданого на ім`я позивача [PERSON] , серія [NUMBER] , від 08.11.2016; копію довідки від 19.08.2021 про те, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Київській області (м. Переяслав) і отримує пенсію за віком у розмірі 2100 грн 00 коп.; копію довідки МСЕК від 11.10.2016 серії АВ №0524946, відповідно до якої [PERSON] , є особою з інвалідності третьої групи з 04 жовтня 2016 року довічно; копію акта про засвідчення факту перебування на утриманні;, копію індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю [PERSON] №737 від 11.10.201; довідку Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про те, що [PERSON] на день смерті проживала разом із своїм батьком [PERSON] та вели спільне господарство; довідку про доходи [PERSON] за період з 01.02.2020 по 02.08.2020. За клопотанням сторони позивача, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які повідомили суду що проживають в тому ж селі, знають сім`ю позивачів дуже давно. Свідок [PERSON] , яка проживає по сусідству обізнана про хворобу та наявність операції, яку переніс [PERSON] , вказала що також обізнана про загибель їх доньки. Пояснила що донька опікувалась домогосподарством і побутом. Батько дуже важко переміщується самостійно, а його дружина - [PERSON] перебуває за кордоном на заробітках. Свідки вказали про те, що померла донька позивачів працювала медсестрою у шпиталі та доглядала батька. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] будучи медичним працівником та маючи досвід, фактично проводила реабілітацію [PERSON] амбулаторно. Отже, позивач є непрацездатним, перебуває на пенсійному забезпеченні та є особою з інвалідністю третьої групи з 2016 року. Покази свідків та доданий до позовної заяви акт, підтверджують обставину перебування позивача на утриманні дочки, що загинула внаслідок ДТП. Суд погоджується із наданим представником позивача розрахунком суми страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 170028 грн 00 коп. Отже позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» N 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Частинами першою та другою статті 30 Закону N 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Суд також звертає увагу та те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04червня 2021року по справі №380/887/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представник позивачів просить стягнути з відповідача понесені ними витрати на правову допомогу в розмірі 51008 грн 40 коп. на користь позивача [PERSON] та 4170 грн 00 коп. на користь позивача [PERSON] . На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивач надав суду договір №Ж «337/5092 про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2021 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський цент адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та [PERSON] ; договір №Ж «338/5094 про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2021 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський цент адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та [PERSON] . Відповідно до п.п.1 п.1 додатку №1 до договору про надання професійної (правової) допомоги №Ж337/5092 від 22.07.2021 та додатку 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж338/5094 від 22.07.21 послуга, яка надається клієнту-захист інтересів у кримінальному провадженні. Відповідно до п 2 Додатку, вартість послуг Адвокатського об`єднання по стягненні на користь Клієнта грошової компенсації за спричинену Клієнту шкоду становить суму, що розраховується у %(відсотках) від фактично стягнутої на користь Клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду. Відповідно до п. п. 2.2 п.2 Додатку стягнення грошової компенсації з Страхової компанії /Моторно (транспортного) страхового бюро України за спричинену шкоду життю людей складає 30%. У постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 Верховний Суд зазначив, що встановлений у договорі про надання правової допомоги у господарському процесі фіксований розмір адвокатських послуг у вигляді прогресивної процентної ставки від загальної суми позовних вимог не є безумовною підставою для стягнення судом з іншої сторони витрат на послуги адвоката саме у такому розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований і відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У питанні надання доказів суд керується позицією Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. У матеріалах справи також, відсутній опис робіт (наданих послуг), що є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, та акт прийому-передачі виконаних послуг. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав належних та достовірних доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі пов`язаних з розглядом даної справи, тому суд відмовляє у задоволенні вимог про їх стягнення з відповідача. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачів є доведеними частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп., оскільки позивачі відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial