Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Великобагачанського районного суду Полтавської області зі спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу, у порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. Подружжя в обґрунтування поданої заяви посилаються на те, що сімейне життя між ними не склалось, вони фактично з 01.08.2023 припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Від шлюбу подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , між ними досягнуто згоди про подальшу участь у її вихованні та утриманні, шляхом укладення 12.09.2023 відповідного договору. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна не мають, просять заяву про розірвання шлюбу, задовольнити. У судове засідання заявники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви, в яких просять проводити розгляд справи без їхньої участі, вимоги заяви підтримують у повному обсязі, та просять її задовольнити. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на неявку всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 20 липня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №36 (а.с. 5). Від шлюбу заявники мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 12.09.2023 подружжя уклали між собою договір щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] , [INFO] , та здійснення батьками батьківських прав та обов`язків (а.с. 7-8), у котрому в деталях визначили порядок здійснення своїх батьківських прав, встановили обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором проте, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При чому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи викладене, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між заявниками існує формально і повинен бути розірваним. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 109, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved