Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

10 липня 2023 року адвокат Улибіна-Вельгус М.В. звернулась в інтересах [PERSON] з позовом до ДП «Шахта №9» «Нововолинська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 років її довіритель [PERSON] працював у ДП «Шахта №9» «Нововолинська». Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань, зокрема: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. , хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №028968 від 28 лютого 2023 року, ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 50 %. В акті розслідування за формою П-4 від 15 січня 2021 року зазначається, що, причиною виникнення захворювань стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана [PERSON] моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. Отримане захворювання нагадує про себе, він змушений постійно лікуватися та відновлювати своє послаблене здоров`я. Утруднене дихання і приглухуватість призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків та надалі вимагає від нього додаткових зусиль в організації свого життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання, просить суд присудити до стягнення з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 134 200 грн. та 3000 грн. витрат понесених на правничу допомогу адвоката. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник Улибіна-Вельгус М.В. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності довірителя, просила задоволити позов (а.с. 38). У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с.43). У відзиві представник відповідача - в.о. директора Юрків В. зазначив та просив врахувати, що відповідач забезпечував дотримання соціальних гарантій працівників, в тому числі позивача, під час його роботи в шкідливих умовах праці, позивачу надавалася щорічна додаткова оплачувана відпустка, нараховувалися компенсаційні виплати, а також за результатами проведених щорічних медичних оглядів він визнавався придатним до роботи в підземних умовах, тобто до виконання дорученої роботи. Крім того, специфіка роботи в шахті передбачає високий рівень шкідливих факторів на робочому місці, підвищує можливість отримання працівниками професійних захворювань та втрати ними працездатності. Більше того, відсутність винних та протиправних дій зі сторони відповідача свідчить про відсутність підстав для притягнення ДП «Шахта №9» «Нововолинська» до цивільно-правової відповідальності та необґрунтованості позовних вимог в цілому. Сам по собі висновок МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності не може беззаперечно вказувати на наявність моральної шкоди та слугувати підставою для задоволення позову. Підприємство ДП «Шахта №9» «Нововолинська» є державним та фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються на потреби підприємства досить в обмеженій кількості. З огляду на все вище перелічене, вважає, що немає підстав стягувати з відповідача в користь позивача 134 200 грн. моральної шкоди. Більше того, зазначену суму вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості (а.с. 29-30). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем ДП «Шахта №9» «Нововолинська» перебував у трудових відносинах. 04 січня 2021 року був звільнений з шахти на підставі наказу №01-к від 04 січня 2021 року, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав понад 13 років (а.с.8-11). Позивач [PERSON] отримав медичний висновок ЦЛЕК за №43/1155 від 15 грудня 2020 року про наявність у нього професійного характеру захворювання (а.с.13) і 17 грудня 2020 року був повідомлений про наявне професійне захворювання, що стверджується копією повідомлення №2 за формою П-3 (а.с.14). Згідно копії виписки №1078 Волинської обласної клінічної лікарні висновком Центральної лікарсько-експерної комісії (а.с.12) у [PERSON] станом на 15 грудня 2020 року діагностовано наступні професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.), хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійне. Супутні хвороби: Люмбалгія. ВСД за гіпертонічним типом. Згідно з копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №028968 від 28 лютого 2023 року, ступінь втрати ним працездатності становить 50 %, в тому числі 30 % по хронічному бронхіту і 20 % по приглухуватості (а.с.17). Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №199028 підтверджується, що позивач [PERSON] внаслідок отриманого професійного захворювання з 21 лютого 2023 року визнаний інвалідом третьої групи, як наслідок йому протипоказана важка фізична робота у підземних умовах (а.с.18). У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 15 січня 2021 року (а.с. 15) встановлено, що причиною виникнення у [PERSON] професійних захворювань стали наступні фактори: пил, шум та фізичне навантаження, несприятливий мікроклімат на робочому місті. Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. [PERSON] відчуває себе неповноцінною людиною, є обмеженим у реалізації своїх життєвих планів. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота (а.с.12). Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені письмові докази дають суду підстави вважати, що діями відповідача який не забезпечив безпечні умови праці, працівнику - позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду. Позивач отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у [PERSON] , зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя, лікуватися та відновлювати своє здоров`я. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Заперечення представника відповідача щодо збитковості підприємства, відсутності належного фінансування та специфіки роботи шахти суд не може взяти до уваги, як і зменшити розмір відшкодування шкоди з цих підстав. Крім того, дотримання відповідачем соціальних гарантій працівників та відсутності з його сторони протиправної винної поведінки, ніяк не може спростувати твердження позивча [PERSON] про спричинення йому моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання. Суд наголошує, що право на відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472 (далі - Правила) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Отже, втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди потерпілому (постанова ВС від 10.10.2019 у справі № 219/590/17). Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, а також з врахуванням розміру (у відсотках) втрати професійної працездатності позивача, встановленої в нього групи інвалідності, стажу роботи позивача на підприємстві вугільної промисловості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ДП «Шахта №9» «Нововолинська» в користь позивача [PERSON] 70000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з ДП «Шахта №9» «Нововолинська» в дохід держави 1073,60 грн. судового збору та пропорційно задоволеним вимогам, на користь позивача [PERSON] 1560 грн. на компенсацію витрат понесених ним на правничу допомогу адвоката, що підтверджені документально (а.с. 19-23). Суд стягує з відповідача ДП "Волиньвугілля" в дохід держави 1073,60 грн. судового збору, оскільки позивач звілнений від сплати судового збору відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved