Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Римлянська Г.О., звернувся в суд із вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачкою\~ [PERSON] \~проживав у\~фактичних шлюбних\~відносинах без\~реєстраціїшлюбу.Від спільного проживання у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Після того як сім`я розпалась син залишився проживати разом з відповідачкою, а з нього на її користь на утримання сина на підставі Судового наказу Сокирянського районного суду від 16.03.2018 року стягуються аліменти у розмірі частки всіх видів його заробітків (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП №56589779, на підставі ч.2 ст. 195 СК України, враховуючи те, що на час стягнення аліментів відповідач з лютого 2018 року по червень 2023 включно, року не працював, державним виконавцем нараховано аліменти на сина у розмірі частки середнього заробітку працівника в даній місцевості (13323 грн.), що становить 3330,75 грн. щомісячно, а станом на 14.07.2023 року його заборгованість по аліментах становить 131526 грн. Однак,\~відповідач \~не сплачував\~аліменти в\~належному розмірі\~не безпричинно,\~а тому,\~що його\~стан здоров`я\~не дозволив\~йому цього\~зробити.Відповідач один зареєстрований та проживає в належному йому будинку по [ADDRESS] . На протязі свого життя офіційно не працював, оскільки має психічні відхилення, наслідок яких перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, та ряд інших хронічних хвороб, які часто загострюються і унеможливлюють фізичні навантаження. Так, після присудження на користь відповідачки, аліментів позивач проходив лікування: в Романковецькій амбулаторії сімейної медицини з 07.12.2020 року по 17.12.2020 року з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопаті, в стадії ремісії»; в Романковецькій амбулаторії сімейної медицини з 13.05.2021 року по 18.05.21 року з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність II. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас II. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія, в стадії ремісії»; в Романковецькій амбулаторії сімейної медицини з 30.05.2022 року по 09.06.22022 року з діагнозом: «Хронічна попереково-грижова радікулопатія, в стадії загострення. Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип В, неінфекційний перебіг, в стадії ремісії. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас 1; в Романковецькій амбулаторії сімейної медицини з 26.09.2022 року по 05.10.2022 року з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність II. Ішемічні хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас II. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія, в стадії ремісії»; в Романковецькій амбулаторії сімейної медицини з 26.04.2023 року по 03.05.2023 року з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип І неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність ІІ. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія, в стадії ремісії». В даний час проходить стаціонарне лікування в терапевтичному відділення КНП «Сокирянська лікарня» з 14.08.2023 року з діагнозом: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип В, неінфекційний перебіг, в стадії загострення Легенева недостатність II. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія, в стадії ремісії». Не маючи\~змоги працювати\~внаслідок незадовільного\~стану здоров`я,\~постійного больового\~синдрому,\~відповідач вимушений\~постійно проходити\~лікування,\~на що\~витрачає майже\~всі наявні\~та можливі\~кошти,\~які отримує\~від ведення\~селянського господарства. З\~цієї причини\~він не\~мав змоги\~сплатити на\~користь відповідачки\~аліменти на\~сина у\~визначеному державним\~виконавцем розмірі,\~тобто в\~розмірі 1/4\~частки середнього\~заробітку працівника\~в Чернівецькій\~області.Однак,\~отримуючи від\~ведення особистого\~селянського господарства\~незначні кошти,\~по мірі\~можливості,\~на протязі\~даного часу\~позивач частково\~сплачував аліменти,\~а саме:\~у грудні\~2018\~року -\~в сумі\~1931,00\~грн.;\~у березні\~2019\~року -\~в сумі\~3000,00\~грн.;\~в серпні\~2019\~року -\~в сумі\~6100,00\~грн.;\~в листопаді\~2019\~року -\~в сумі\~4000,00\~грн.;\~в грудні\~2019\~року -\~в сумі\~1000,00\~грн.;\~в березні\~2020\~року -\~в сумі\~4000,00\~грн.\~;в\~грудні 2020\~року -\~в сумі\~3000,00\~грн.;в березні 2021 року - в сумі 4900,00 грн.; в вересні 2021 року - в сумі 4900,00 грн.; в лютому 2022 року - у сумі 4900 грн.; в вересні 2022 року - у сумі 850,00 грн. У зв`язку з наведеним, за період часу з лютого 2018 року і по червень 2023 року у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідачки у розмірі 131526,00 грн. Наявність у позивача цілого ряду тяжких захворювань, які наявні у нього вже досить тривалий час та носять постійний характер, а також те, що за вищевказаний період він на користь відповідачки аліменти на сина частково сплачував, хоч і в меншому розмірі, дають підстави суду для того, щоб на підставі ч.2 ст. 197 СК України повністю звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період з лютого 2018 року і по червень 2023 року в сумі 131526,00 грн. Просив суд,\~звільнити його,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~РНОКПП [NUMBER] \~від сплати\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка зареєстрована\~та фактично\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~заборгованості за\~аліментами на\~сина,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які стягуються\~на підставі\~Судового наказу\~Сокирянського районного\~суду від\~16.03.200189\~року по\~справі №722/218/18\~(провадження\~№2-н/722/12/18),\~в сумі\~131526,00\~грн.Крім цього, просив понесені ним судові витрати з відповідачки на його користь не стягувати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши надані ними документи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони є\~батьками [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 22.03.2012 року, виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Згідно копії Судового наказу виданого Сокирянським районним судом Чернівецької області від 16.03.2018 року, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.02.2018 року і до досягнення ним повноліття. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.07.2023 року № ВП56589779, складеного державним виконавцем Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Козловською О.В., вбачається, що станом на 14.07.2023 року, загальний борг по виплаті аліментів з лютого 2018 року по червень 2023 року, складає 131526,00 грн. Довідкою виданою Корманським старостинським округом Сокирянської міської ради Чернівецької області, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , з 14.12.1990 року по даний час не навчається та не працевлаштований. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №249 від 17.08.2023 року, виданої Корманським старостинським округом Сокирянської міської ради Чернівецької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім [PERSON] за вказаною адресою більше ніхто не зареєстрований та не проживає. Згідно, виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] часто хворіє, у зв`язку з чим періодично знаходився на лікуванні з 07.12.2020 року по 17.12.2020 року, з 13.05.2021 року по 18.05.2021 року, з 30.05.2022 по 09.06.2022 року, з 29.09.2022 по 05.10.2022 року, з 26.04.2023 року по 03.05.2023 року, з діагнозами: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип В, неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність ІІ. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія в стадії ремісії. Ішемічна хвороба серця. Дифузійний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас ІІ. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. У відповідності до ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Крім того, ч.2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, зокрема, дані довідки-розрахунку по виконавчому провадженню №56589779 від 17.07.2023 року, суд зазначає, що [PERSON] у період з 2018 року частково сплачувались аліменти на утримання сина [PERSON] , у наступні періоди та розмірах: -у грудні 2018 року в розмірі 1931,00 грн.; -у 2019 році : у березні 3000,00 грн., у серпні 6100,00 грн., у листопаді 4000,00 грн., у грудні 1000,00 грн.; -у 2020 році : у березні 4000,00 грн. та у грудні 3000,00 грн.; -у 2021 році: у березні 4900,00 грн. та у вересні 4900,00 грн.; -у 2022 році: у лютому 4900,00 грн. та у вересні 850,00 грн.; -у 2023 році виплата аліментів не здійснювалась. Отже, позивачу було достеменно відомо, що на підставі Судового наказу, виданого 16.03.2018 року Сокирянським районним судом Чернівецької області, справа №722/218/18 ( 2-н/722/12/18 номер провадження), з нього було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Лише факт сплати частини заборгованості за аліментами не є обставиною, що має істотне значення для часткового чи повного звільнення від сплати аліментів. Наведене підтверджує, що позивачем аліменти сплачуються на утримання дитини мінливо, а не стабільно. Крім того, позивач зазначає, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку із його незадовільним станом здоров`я, однак як вбачається з виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хвороби, виданих Романковецькою амбулаторією сімейної медицини, лише п`ять разів починаючи з 2020 року по 2023 рік, позивач [PERSON] , періодично проходив амбулаторне лікування, а саме: у 2020 році в період з 07.12.2020 року по 17.12.2020 року (10 днів); у 2021 році в період з 13.05.2021 року по 18.05.2021 року (6 днів); у 2022 році в період з 30.05.2022 року по 09.06.2022 року (10 днів) та з 26.09.22 року по 05.10.2023 року (10 днів): у 2023 році в період з 26.04.2023 року по 03.05.2023 року (8 днів), та з 14.08.2023 року по 24.08.2023 року (10 днів) перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Сокирянська лікарня», з діагнозами: «Хронічне обструктивне захворювання легень II, тип В, неінфекційний перебіг, в стадії загострення. Легенева недостатність ІІ. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Хронічна попереково-грижова радікулопатія в стадії ремісії. Ішемічна хвороба серця. Дифузійний кардіосклероз. Серцева недостатність І, функціональний клас ІІ. Наявність у позивача зазначених хвороб підтверджується виписками із медичної карти, однак інших медичних документів, які б характеризували вказані захворювання з огляду на ступінь їхньої тяжкості, що може бути згідно з ч.2 ст.197 СК України підставою для звільнення від заборгованості з аліментів, суду позивачем не надано. Клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи з цього питання позивачем не заявлялося, і внаслідок відсутності спеціальних знань у сфері медицини суд позбавлений можливості оцінити стан здоров`я позивача самостійно та визначити тяжкість його захворювань. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 7 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім таких доказів з боку [PERSON] суду не надано. Крім того, відсутність постійного доходу та неправильне нарахування розміру аліментів державним виконавцем, на що посилається позивач, як на ще одну підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів, а спір про розмір аліментів згідно ст.195 ч.3 Сімейного кодексу України вирішується судом. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено. Суд вважає, що з наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, а звільнення позивача від сплати заборгованості по сплаті аліментів, обмежить права дитини, чого суд власним рішенням допустити не може. Окремо суд зауважує, що частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, оскільки у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, в разі наявності погіршення стану здоров`я, незадовільного фінансового стану та з інших вагомих підстав [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Таким чином, аналізуючи викладене та враховуючи встановлені обставини, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить\~до висновку,\~що відсутні\~правові підстави,\~передбачені ст.197\~СК України,\~для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.7, 180-182, 188, 192, 195, 197 СК України, ст.ст.4, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed