Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

15.12.2021 [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа як орган опіки та піклування Служба у справах дітей виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, в якій просить визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що в шлюбі з відповідачем [PERSON] в них народився син [PERSON] , [INFO] . Їх шлюб було розірвано 29.02.2016. Фактично весь час від народження їх син проживав разом з позивачем і він одноосібно забезпечував сина, займався його вихованням, фізичним моральним і психічним розвитком. У листопаді 2015 року відповідач змінила фактичне місце проживання сина, забрала його до себе, однак, у лютому 2016 року повернула сина, поїхавши за кордон. У 2018 році відповідач одружилась, після чого звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, двічі штучно подавала позови про визначення місця проживання сина з нею, залишаючи такі без розгляду. У той же час, відповідач самостійно забрала сина в м. Турка, через що дитина пропустила близько трьох місяців навчання. У жовтні 2019 року відповідач звернулась в орган опіки та піклування про надання їй дозволу брати участь у вихованні сина та, отримавши відповідне рішення, відразу пішла писати заяву про те, що їй перешкоджають в цьому. 18.11.2019 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дитини справа №447/2748/19, а 26.10.2021 було скеровано заяву про закриття провадження через відсутність спору. 02.06.2021 рішенням Миколаївського районного суду Львівської області частково задоволено його позов до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та призначено стягувати аліменти з відповідача. 08.08.2021 відповідач подала заяву у поліцію про те, що він вчиняє незаконні дії стосовно їхнього сина. Оскільки, на той момент було рішення про визначене місце проживання сина з ним, позивачем, то відповідач написала заяву що бажає взяти дитину на літо на канікули до 31.08.2021 зобов`язувалась повернути. Натомість, відповідач так і не повернула сина. 21.10.2021 рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради №468 було визначено місце проживання дитини із матір`ю. Позивач декілька раз приїжджав в м. Турка провідати свого сина, однак ніколи не бачив відповідача, з чого припускає, що вона фактично перебуває за кордоном, де у неї є сім`я, а рішення нею отримано тільки за для того, щоб стягувати аліменти, а також, як вона стверджувала, щоб йому насолити. Вважає, що умови, в яких визначено місце проживання сина є несприятливими для його проживання, оскільки, у двох кімнатній квартирі проживають мати відповідача, її брат із жінкою та малолітньою дитиною. Манера спілкування та поведінка членів сім`ї не будуть сприяти гармонійному розвитку дитини, а навпаки можуть призвести до негативних наслідків як для здоров`я дитини так і виховання. Ухвалою суду від 10.01.2022 цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25.01.2022 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в позові. 01.02.2022 позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив. 15.06.2022 постановлено ухвалу про витребування доказів. 29.06.2022 на виконання ухвали суду надійшла інформація ДПС України щодо перетинання державного кордону України у період з 23.06.2017 по 23.06.2022. 09.09.2022 представник Служби у справах дітей надала висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 07.12.2022 представник позивача - адвокат Ощипок В.С. подав до суду клопотання про зупинення провадження по справі до завершення військових дій на території України. 28.02.2023 постановлено ухвалу суду про відмову в клопотанні про зупинення провадження в справі. 14.06.2023 постановлено ухвалу суду про витребування доказів. 11.07.2023 на виконання ухвали суду надійшла інформація ДПС України щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2022 по 27.06.2023. 16.10.2023 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду, оскільки така подана після початку розгляду справи по суті. У судове засідання сторони в справі не з`явились, причин неявки не повідомили. Представники сторін у справі, просили проводити судовий розгляд за відсутності сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] , який брав участь в судовому засідання дистанційно, позовні вимоги підтримав з підстав та доводів, які викладені в позовній заяві. Додатково вказав, що фактично весь час від народження до десяти років син сторін проживав разом з позивачем. Відповідач влаштовувала особимсте життя, їздила за кордон. У листопаді 2015 року відповідач змінила фактичне місце проживання сина, забрала його до себе, однак, у лютому 2016 року повернула сина, знову поїхавши за кордон. У цей період відповідач стягувала з позивача аліменти на утримання сина. У 2018 році відповідач вдруге одружилась. Коли вона приїхала з іншим чоловіком і захотіла бачитися з дитиною, то позивач не заперечував, але син не виявив бажання бачитись з матір`ю і втік. Відповідач подавала позови до суду про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, про визначення місця проживання сина з нею, залишаючи такі без розгляду. В серпні 2021 відповідач звернулася в правоохоронні органи про прийняття міри до [PERSON] за незаконні дії проти їх сина. Оскільки, на той момент було рішення про визначене місце проживання дитини з позивачем, то відповідач написала заяву, що бажає взяти дитину на літо на канікули до 31.08.2021 зобов`язувалась повернути, таку заяву вона писала позивачу в присутності працівників поліції. Натомість, відповідач так і не повернула сина. 21.10.2021 органом опіки та піклування було визначено місце проживання дитини із матір`ю. Позивач декілька раз приїжджав в м. Турка провідати свого сина, однак ніколи не бачив відповідача, з чого припускає, що вона фактично перебуває за кордоном, де у неї є сім`я, а рішення нею отримано тільки за для того, щоб стягувати аліменти, а також, як вона стверджувала, щоб йому «насолити». З початком війни відповідач з сином виїхала в Республіку Польща, і не повернулась на час розгляду справи. Вважає, сумнівними висновки психологів, які надані відповідачем, оскільки психолог не мають відповідної кваліфікації і, при цьому, позивач не був повідомлений про це. Такі висновки спростовані рецензією, яка долучена до матеріалів справи. Також не доведено факту насильства з боку позивача, як батька, по відношенню до сина, на що вказує відповідач, оскільки позивач не притягався до відповідальності, зокрема адміністративної. Неправдивими є і покликання на те, що позивач зловживав спиртними напоями. Щодо пояснень сина, які він надав в судовому засіданні під час розгляду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, то такі пояснення дитина давала, коли вже проживала з матір`ю. Вважає, що визначення місця проживання сина з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини, так як у позивач є належні умови для проживання та виховання сина, а за місцем проживання відповідача проживає шість осіб. При цьому, представник позивача висловив думку, що якщо син висловить бажання проживати з матір`ю, то позивач не буде заперечувати. У судове засідання 16.10.2023 позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились. Представник позивача [PERSON] 16.10.2023 на електронну адресу суду надіслав заяву [PERSON] , в якій позивач вказав, що син [PERSON] на даний час перебуває за кордоном, а в Україні ведуться бойові дії, а тому просить залишити без розгляду позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Ратич Т.М., який брав участь в судовому засідання дистанційно, заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що з позивачем дитина проживала не десять років, а три роки. З 2016 року з позивача в користь відповідача стягувались аліменти на утримання сина. 06.07.2018 орган опіки та піклування прийняв рішення про визначення місця проживання дитини з батьком. За час проживання сина з батьком відповідач сплачувала аліменти на утримання сина. Відповідач дійсно їздила за кордон на заробітки, оскільки їй не вистачало коштів, зокрема, необхідних для утримання сина. У серпні 2021 року малолітній син сторін у справі [PERSON] втік з будинку батька, зателефонував до відповідача і повідомив про насильство по відношенню до нього з боку його батька, вказав, що батько зловживає спиртним, що він його боїться і не хоче до нього повертатись. Відповідач забрала сина. Також, під час судового розгляду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, малолітній [PERSON] пояснював суду про те, що проживає з матір`ю і бабцею. Від батька він втік, бо має на нього образу, він зловживає спиртним, просив, щоб мати його забрала. У жовтні 2021 року відповідач отримала рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання сина з нею. Відповідач влаштувала навчатись дитину в гімназію. Органом опіки та піклування надав висновок, а також є висновки двох психологів, які проводили бесіду з сином [PERSON] , згідно з якими дитина категорично стверджувала, що не хоче бачити батька і пригадувала фізичне і психологічне насильство, ставлення хлопчика до батька є негативним, тому вважає, що орган опіки та піклування прийняли обґрунтоване рішення, яке відповідає інтересам дитини. З початком війни в Україні в лютому 2022 року відповідач з сином виїхала за межі України для забезпечення безпеки дитини. З цього часу вони проживають в Республіці Польща, де відповідач має нову сім`ю. Малолітній син сторін у справі має належні умови для проживання, навчання, відповідач належно про нього дбає, утримує. Вважає, що проживання сина з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини, а тому просив в позові відмовити. У судове засідання 16.10.2023 відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились. Представник відповідача [PERSON] 16.10.2023 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій заперечив проти залишення позову без розгляду, оскільки така заява подана після початку розгляду справи по суті. Просив в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, судове засідання провести без участі відповідача та її представника. У судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування - Служби у справах дітей виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Стебівка І.І. позовні вимоги не підтримала. Пояснила, що до служби у справах дітей відповідач звернулася з заявою про визначення місця проживання дитини, та з питання про переведення дитини з однієї школи в іншу. 25.01.2022 службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що дитина [PERSON] , проживає разом з матір`ю та бабцею, умови проживання добрі. Степан навчається в Турківській гімназії ім. О.Ільницького, задоволений навчанням, має друзів. Про вчителів відгукувався добре. Зі слів [PERSON] відомо, що він не хоче повертатися до батька. [PERSON] розповів, як раніше проживав з батьком та його співмешканкою, що йому було не добре, іноді міг отримати ляпаса. Степан має образу на батька, за те, що він не дав дозволу йому поїхати з мамою на канікули за кордон. Звернула увагу суду на те, що різні психологи, які заслуховували малолітнього [PERSON] , дійшли єдиних висновків щодо того, що дитина відчуває страх, злість та образу на батька. Підтримала висновок органу опіки та піклування, яким вирішено вважати доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Просила відмовити в позові, оскільки вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає проживання з матір`ю. У судове засідання 16.10.2023 представник третьої особи [PERSON] не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009, який було розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29.02.2016, рішення набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.01.2010. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Новороздільської міської ради Львівської області від 14.04.2021 за № 72, до складу сім`ї (зареєстрованих) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , входять син [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , бабуся [PERSON] , [INFO] та брат [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05.04.2016 з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2016 до досягнення дитиною повноліття. Як видно з характеристики на учня 2-го класу Тужанівської ЗОШ І-ІІ ст. [PERSON] , дитина має хороший фізичний і розумовий розвиток, батько дитини активно цікавиться життям сина в школі, мати за час навчання сина відвідувала школу три рази. З висновку №02-27/о-4047/14 від 22.12.2016 видно, що орган опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації вважає за доцільне перевести малолітнього [PERSON] , [INFO] , на навчання з Новороздільської ЗОШ І-ІІІ ст. №5 у Тужанівську ЗОШ І-ІІ ст. Відповідно до довідки Новороздільської ЗОШ І-ІІІ ст. №5 №01-15/24 від 26.04.2017, [PERSON] навчався у 1-В класі з 01.09.2016 по 29.12.2016. За цей період часу батько [PERSON] займався вихованням дитини, відвідував батьківські збори, брав активну участь у житті дитини і класу. Мати [PERSON] навчанням сина цікавилася періодично, з класним керівником спілкувалася рідко. Відповідно до Розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації №477 від 06.07.2018 місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 10.07.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією скороченого витягу з актового запису про шлюб AD 1610015, переклад з польської мови на українську 27.07.2018 виконав [PERSON] , перекладач фірми МКЛ "Конкурент". 01.11.2019 Миколаївська районна державна адміністрація Розпорядженням №303 надала дозвіл [PERSON] брати участь у вихованні сина [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської боласті від 04.11.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування Турківської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання місця проживання дитини, залишено без розгляду. Як видно з копії посвідки на проживання (пол. Карта побиту) RР 8844552, така видана 19.02.2020 відповідачу [PERSON] , строк дії дозволу на тимчасове проживання до 22.12.2022, має доступ до ринку праці. З копії путівки від 02.10.2020 видно, що така видана КНП "Новороздільська міська лікарня" [PERSON] до дитячого санаторію "Джерело". Згідно з характеристикою на учня 5-го класу Тужанівської ЗОШ І-ІІ ст. [PERSON] від 06.05.2021, дитина вчиться на достатньому рівні, активний, відповідальний, охайний та повністю забезпечений підручниками та шкільним приладдям. Батько дитини активно цікавиться життям сина в школі, допомагає із заняттями, відвідує батьківські збори та шкільні заходи, в яких син бере участь. Відповідно до довідки №01-16/26 від 10.05.2021 виданої Тужанівської ЗОШ І-ІІ ст., [PERSON] є учнем 5-го класу, також навчався у вищевказаній школі з 30.12.2016 по 21.01.2019. У період з 22.01.2019 по 21.05.2019 навчався у Турківській ЗОШ І-ІІІ ст. №1. До школи та зі школи дитину приводили та забирали батько (початкові класи), бабуся чи дідусь. На батьківських зборах завжди присутній батько. Дитина емоційно реагує на життєві явища. Спокійний, у нього не буває сильних емоційних спалахів, однак після повернення з Турківської ЗОШ І-ІІ ст. №1 емоційний стан Степана різко змінився. Дитина не була зосереджена на уроках, увага розсіювалася. Коли на шкільне подвір`я під`їджав автомобіль, дитина насторожувалася і вставала за парти, пояснюючи, що боїться, щоб мама знову його не забрала. Батько та бабуся часто цікавляться успіхами [PERSON] , спілкуються з класним керівником, психологом та вчителями. Згідно з актом про підтвердження факту проживання особи за місцем реєстрації від 11.05.2021, комісією в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в результаті обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою [ADDRESS] з грудня 2020 по травень 2021. Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2021, [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та від сплати заборгованості за аліментами, виконавчий лист відкликано. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , щомісячно, в розмірі по 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2020 до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розпискою [PERSON] , 08.08.2021 вона забрала свого сина [PERSON] на період з 08 по 31 серпня 2021 на відпочинок до себе за адресою м. Турка Львівська область та зобов`язалась 31.08.2021 повернути дитину до навчання. З характеристики на учня 6-го класу Тужанівської ЗОШ І-ІІ ст. [PERSON] , від 03.09.2021 видно, що дитина з 30.12.2016 по 21.01.2019 навчалася в даній школі, але у зв`язку з тимчасовою зміною місця проживання вибув у Турківську ЗОШ І-ІІІ ст. №1 і навчався в цій школі по 21.05.2019. З 22.05.2019 знову продовжує навчання у Тужанівській ЗОШ І-ІІ ст. До школи на уроки [PERSON] приводила бабуся, під час занять перебувала на території школи, тому що онук боявся, щоб мама знову його не забрала. Батько дитини активно цікавиться життям сина в школі, однак мати на батьківські збори не приходить, за період навчання в 5-му класі класному керівнику надсилала повідомлення чотири рази (13.09.2020, 05.10.2020, 17.10.2020, 01.12.2020). Відповідно до довідки №160 від 08.09.2021 виданої лікарсько-консультативною комісією КНП "Новороздільська міська лікарня" Медвецький С.В., [INFO] , знаходиться на "Д" обліку, потребує тривалого (амбулаторного, стаціонарного та санаторно-курортного лікування), відвідує лікаря ПМД виключно з батьком. З довідки №01-16/54 виданої 13.09.2021 Тужанівською ЗОШ І-ІІ ст. Новороздільської міської ради видно, що мати учня 6-го класу [PERSON] , до адміністрації школи не зверталася із запитом про переведення сина до іншого навчального закладу. На телефонні дзвінки класного керівника [PERSON] не відповідає, станом на 13.09.2021 [PERSON] до навчання не приступив. З довідки виданої директором Турківської гімназії №1 ім. О.Ільницького О.І. Сушінець від 13.09.2021 №44, видно, що [PERSON] навчається в 6 класі гімназії та знаходиться на неповному державному забезпеченні. З листа психолога [PERSON] від 01.09.2021 видно, що з дитиною [PERSON] була проведена бесіда з метою з`ясування думки дитини щодо її особистої прихильності до батька [PERSON] та матері [PERSON] . На початку зустрічі самопочуття дитини було хорошим, швидко йшов на контакт, відповідав на запитання про себе. Після того, коли мова зайшла за батька, дитина розплакалася, відмовилися виконувати будь-які методики, де б фігурувало символічне зображення [PERSON] , стверджував, що не хоче його, ні бачити, ні чути. Під кінець бесіди у [PERSON] погіршився емоційний стан, утруднилося дихання, спостерігалися явні ознаки нервового напруження. Під час бесіди хлопчик згадував епізоди фізичного та психологічного насильства з боку батька [PERSON] . Зі слів та поведінки дитини психолог зробив висновок, що [PERSON] викликає тривогу та страх у [PERSON] , який вбачає у ньому джерело загрози та небезпеки, і не бажає мати з ним жодних контактів. Про маму [PERSON] , син [PERSON] відгукувався позитивно, стверджував що вона до нього добре ставиться, що в нього є все необхідне і висловлював бажання проживати разом з мамою. Як видно з письмової консультації практичного психолога КНП Львівської обласної ради "Західноукранський спеціалізований дитячий медичний центр "Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді" [PERSON] від 29.09.2021, дитина [PERSON] , під час обстеження розповідав, що коли він проживав разом з батьком, останній постійно випивав, був агресивним, обзивав і бив його. Також, він бачив як батько ображав і бив його матір та другу свою жінку. Батько, зі слів дитини, не дозволяв йому спілкувати з матір`ю, обмежував в спілкуванні з нею, дозволяв бачитися максимум пів години. Хлопчик говорив, що він кожного дня писав матері повідомлення, щоб вона за ним приїхала, але батько їх видаляв. До матері повідомлення не доходили. Розповідав, що батько відбирав в нього телефони, які йому дарувала матір. Зі слів хлопця, батько часто не дозволяв йому зустрічатися з друзями, а бабуся (матір батька) в школі вчителям розповідала, що хлопчик боїться матері, батько з бабусею забороняли вчителям з матір`ю контактувати. [PERSON] вказав, що відчуває по відношенню до батька страх, злість, образу, та хоче жити з матір`ю. Зі слів дитини, з матір`ю в нього хороші відносини, він неодноразово хотів до неї втекти і врешті решт це зробив - втік у сусіднє село і подзвонив матері, щоб вона за ним приїхала. Зі слів [PERSON] , бабуся і дідусь по батьковій лінії до нього теж погано ставляться: б`ють його, шарпають. Психолог зробив висновок, що хлопчик, став жертвою та свідком психологічного та фізичного насилля з боку батька та його батьків. Ставлення хлопчика до батька негативне, по відношенню до матері ставлення позитивне. Хлопчик хоче проживати разом з нею. Рішенням Новороздільської міської ради №468 від 21.10.2021 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . З листа начальника служби у справах дітей [PERSON] , видно, що до служби у справах дітей Турківської міської ради звернулася [PERSON] , жителька м. Турка, щодо влаштування сина [PERSON] , 2010 р.н., слухачем у 6-му класі Турківської гімназії І-ІІ ступенів ім. О. Ільницького, оскільки батьки малолітньої дитини вирішують спір щодо визначення проживання дитини у Новороздільській міській раді Стрийського району Львівської області як в органі опіки та піклування, до наступного засідання комісії з питань захисту прав дітей, яке відбудеться 20.10.2021. А також, 26.08.2021 [PERSON] зверталася до служби у справах дітей з питання здійснення обстеження місця проживання дитини, де на час обстеження було підтверджено дійсне місце фактичного проживання дитини [PERSON] , 2010 року народження за даресою [ADDRESS] . З копії заяви від 31.08.2021 директору Турківської гімназії №1 Сушінець О.І., видно, що [PERSON] просить надати дозвіл бути слухачем 6-го класу її сину [PERSON] до засідання комісії з питань захисту прав дітей щодо спору визначення місця проживання її сина. Відповідно до заяви від 08.11.2021 на ім`я директора Турківської гімназії ім. О. Ільницього [PERSON] , [PERSON] просить зарахувати її сина [PERSON] , [INFO] до 6-го класу з 08.11.2021. Згідно з наказом директора Турківської гімназії від 08.11.2021 за № 19, учня [PERSON] зараховано до складу гімназії. Як видно з відповіді директора Турківської гімназії №1 ім .О. Ільницького О. Сушінець на адвокатський запит №12.21/081 від 10.12.2021, у Турківській гімназії №1 начається [PERSON] , [INFO] з 08.11.2021 на підставі заяви матері та наказу про зарахування. З долученого 25.01.2022 відповідачем [PERSON] компакт-диску видно, що на такому є два аудіозаписи від 16.09.2021. Прослухавши ці аудіозаписи, суд встановив, що такий запис зроблено під час фіксування технічними засобами судового засідання Миколаївського районного суду Львівської області з розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Стрийської РДА, про усунення перешкод у вихованні дитини. У ході судового засідання було заслухано думку малолітнього сина сторін у справі [PERSON] , який повідомив суд, що проживав з батьком, а з серпня 2021 року проживає з матір`ю та бабцею. Від батька втік, оскільки має на нього образу, він зловживає спиртними напоями, попросив маму його забрати. З копії рецензії від 26.01.2022 на письмову Консультацію психолога КНП Львівської обласної ради "Західноукранський спеціалізований дитячий медичний центр "Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді" Андрієвич Л.Г. від 29.09.2021, видно що, висновки та рекомендації, викладені у консультації за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] на звернення його матері [PERSON] за підписом практичного психолога [PERSON] від 29.09.2021, є недостатньо методично обґрунтованими, не відповідають засадам проведення психодіагностичного обстеження дитини та містять ряд недоліків, що суттєво знижують їх об`єктивність та діагностичну цінність, не відповідають застосованим методикам та процедурі обстеження, результати проведеного психодіагностичного обстеження не можуть в достатній мірі відображати дійсного ставлення неповнолітнього [PERSON] до кожного з батьків, а також не місять даних, відповідних чи достатніх для того, щоб на їх підставі зробити висновок про факт скоєння його батьком чи його батьками психологічного чи фізичного насилля відносно неповнолітнього [PERSON] . Консультація з батьком та спільна зустріч дитини з батьком могли б вплинути на зміст і достовірність зроблених практичним психологом [PERSON] висновків. З відповідей Держприкордонслужби від 23.06.2022 №91-14900/0/15-22 видно, що [PERSON] та [PERSON] у період з 23.06.2017 по 23.06.2022 перетнули кордон 28.02.2022 на виїзд з України. З висновку служби у справах дітей Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 24.08.2022 за №6, який затверджено рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №65 від 30.08.2022, видно, що питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини при Турківській міській раді 22.08.2022 року і прийнято рішення за доцільне визначити місце проживання дитини біля своєї матері [PERSON] . Служба у справах дітей Турківської міської ради, діючи в захист неповнолітніх дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини біля своєї матері [PERSON] . Відповідно до відповіді Держприкордонслужби від 27.06.2023 №91-29897/18/23 видно, що [PERSON] у період з 01.01.2022 по 27.06.2023 перетнув кордон 28.02.2022 на виїзд з України. Згідно з копією довідки про реєстрацію місця тимчасового проживання від 11.09.2023, яка перекладена з польської на українську мову перекладачем [PERSON] 20.09.2023, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за місцем тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини з одним з батьків. Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких мотивів та норм закону. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція) від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Також, згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону № 2402-III). За змістом ч. 1 ст. 12 Закону № 2402-III, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з положеннями ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з аналізу наведених вище міжнародних та національних норм права можна дійти висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, наведені норми права, не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відтак, під час розгляду цієї цивільної справи щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини, насамперед, необхідно виходити з інтересів самої малолітньої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 278/2609/21(провадження № 61-12537св22), тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Верховний Суд у постанові від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У постанові від 01.03.2023 у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23), Верховний Суд сформував висновок, про те, що під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди мають дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Водночас, введення Указом президента України № 64/22 від 24.02.2022 воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжує діяти, вимагає врахування ще й фактору безпеки для дитини. Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі № 753/572/20 зазначив, що з огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Румунії. У ході судового розгляду справи суд встановив, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , 2010 р.н. 29.02.2016 шлюб між сторонами було розірвано в судовому порядку. У зв`язку з неодноразовими виїздами відповідачки [PERSON] за кордон, син [PERSON] проживав з батьком. Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05.04.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2016 до досягнення дитиною повноліття. Розпорядження Миколаївської РДА №477 від 06.07.2018 було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З характеристик учня [PERSON] встановлено, що батько [PERSON] відвідував школу, цікавився навчанням, брав участь у шкільних зборах, піклувався про сина. Мати дитини навідувалась рідко. 10.07.2018 [PERSON] в Республіці Польща зареєструвала шлюб з [PERSON] 01.11.2019 Миколаївська РДА Розпорядженням №303 надала дозвіл [PERSON] брати участь у вихованні сина [PERSON] . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2021, [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та від сплати заборгованості за аліментами, виконавчий лист відкликано. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , щомісячно, в розмірі по 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2020 до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що місце проживання малолітнього [PERSON] було визначено з батьком, 08.08.2021 відповідач [PERSON] в приміщенні поліції написала розписку про те, що вона забирає сина [PERSON] на період з 08 по 31 серпня 2021 на відпочинок до себе за адресою м. Турка Львівська область та зобов`язалась 31.08.2021 повернути дитину до навчання. Рішенням Новороздільської міської ради №468 від 21.10.2021 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] 28.02.2023 відповідач [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] виїхала за межі України в Республіку Польща і з цього часу в Україну не повертались, що підтверджено відомостями держприкордон служби. Позивач [PERSON] , позицію якого в судовому засіданні висловив його представник [PERSON] , просить суд визначити місце проживання сина з ним, оскільки фактично від народження дитина проживала з ним, він займався його вихованням, опікувався його здоров`ям, навчання, розвитком, матеріально утримував, в той час, як відповідач [PERSON] проживала за кордоном, влаштовувала особисте життя, одружилась там та має нову сім`ю і проживання дитини з матір`ю суперечить інтересам самої дитини. За місцем проживання позивача є всі належні умови для проживання, виховання. Навчання сина, позивач матеріально спроможний утримувати сина. При цьому, з урахуванням місця проживання позивача, де низький рівень небезпеки для дитини в умовах воєнного стану, небезпеки для повернення сина в України і визначення його місця проживання з батьком не має. Відповідач [PERSON] заперечила таку вимогу позивача, оскільки вважає, що у їх спільного сина [PERSON] за місцем його проживання є багато друзів, родичів, звичне для дитини соціальне, культурне становище. Рішенням органу опіки та піклування Новороздільської міської ради від 21.10.2021 №468 визначено місце проживання сина з нею. До такого висновку орган опіки та піклування дійшов, розглянувши лист від 01.09.2021 №202 психолога територіального центру соціального обслуговування, згідно якого її син [PERSON] стверджував, що не хоче ні бачити, ні чути [PERSON] , згадував епізоди фізичного та психологічного насильства з боку батька. Таким чином, проживання [PERSON] з нею відповідає інтересам дитини. Оцінюючи такі доводи позивача та заперечення відповідача, з урахуванням поданих сторонами в справі доказів, на їх підтвердження та спростування, суд дійшов такого висновку. Так, твердження позивача про те, що він самостійно тривалий час займався вихованням сина, дбав про нього, піклувався про його здоров`я, навчання, створював для сина необхідні та достатні умови для життя та розвитку, суд розцінює як підтвердження належного виконання позивачем як батьком своїх батьківських обов`язків, що, в свою чергу, не ставиться в залежність від того, з ким із батьків проживає дитина. Водночас, позивач не надав суду достатніх доказів, що за час проживання сина з ним, відповідач, яка перебувала за кордоном, неналежно виконувала свої батьківські обов`язки як матір, зокрема, не спілкувалась з сином, не брала участі в житті дитини. На думку суду, те, що відповідач неодноразово зверталась до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, про визначення місця проживання сина з нею, її звернення до органу опіки та піклування про надання їй дозволу брати участь у вихованні сина, про визначення місця проживання сина з нею, свідчить про те, що відповідач виявляла беззаперечний інтерес до сина, його виховання, розвитку, з наміром брати безпосередню участь в його житті та утриманні. Доводи позивача про те, що рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради №468 від 21.10.2021 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідач отримала для того, щоб отримувати аліменти від позивача на утримання сина і тим самим, як вказує позивач, хотіла йому «насолити», суд оцінює критично, оскільки вказане рішення органу опіки та піклування було чинним, позивач виконував його та, на той час, не ініціював вирішення питання про місце проживання в судовому порядку. А щодо аліментів, то згідно з нормами ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, разом з ким проживає дитина, відтак, відповідач правомірно реалізувала надане їй законом право. Доводи позивача про те, що відповідач дбає лише про своє життя, свої інтереси, тривалий час перебувала за кордоном, де влаштовувала особисте життя і не брала участі в житті сина, що вона штучно ініціювала неодноразове звернення до суду з позовами щодо місця проживання їх сина, суд відхиляє як безпідставні. Наявність матеріальної спроможності у позивача, як батька, забезпечити належне утримання сина, умови проживання не підтверджує неможливість відповідача як матері створити належні умови для проживання та виховання дітей і виконання нею батьківських обов`язків. Позивач не надав доказів того, що відповідач не може створити для їх сина належні умови для проживання, його виховання та розвитку, що б відповідало найкращим інтересам дитини. Відповідач, надала суду докази того, що за місцем її проживання в м. Турка є добрі умови для сина, за час перебування дитини в Україні він навчався в гімназії. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як видно з висновку служби у справах дітей Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 24.08.2022 за №6, який затверджено рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №65 від 30.08.2022, орган опіки та піклування, діючи в захист неповнолітніх дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , 2010 р.н., біля матері [PERSON] . Оцінивши висновок органу опіки та піклування у сукупності з іншими доказами у справі та встановленими конкретними обставинами у спірних правовідносинах, суд вважає такий обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Щодо думки самої дитини щодо визначення її місця проживання. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. У ході розгляду справи суд встановив, що малолітній [PERSON] з 28.02.2023 перебуває за межами України в Республіці Польща, де проживає з матір`ю [PERSON] , та куди виїхали на законних підставах у зв`язку з воєнними діями на території України, які розпочались 24.02.2022. Указом президента України № 64/22 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжує діяти. Суд зазначає, що під час воєнного стану забезпечити явку до суду дитини, яка перебуває за межами України може бути небезпечно або неможливо. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні вказав, що відповідачка, у зв`язку з воєнними діями та території України для забезпечення безпеки малолітнього сина, не може повернутись в Україну, та згідно з перевіреними судом за клопотанням представника позивача відомостями держприкордонслужби, відповідач з сином з часу виїзду не повертались в Україну. Суд зазначає, що думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Так, з досліджених у судовому засіданні доказів, видно, що малолітній [PERSON] неодноразово висловлював свою думку з приводу проживання і спілкування із матір`ю. Зокрема, така думка була висловлена ним 25.01.2022 під час спілкування з начальником служби у справах дітей Турківської міської ради І. Стебівкою, під час якого [PERSON] радо розповів про свої успіхи в школі, друзів, однокласників. На запитання з ким він хоче проживати з батьків - відповідь була чітка з матір`ю. До своєї матері дитина відчуває прихильність, довіру та дружелюбність. [PERSON] розповів, як раніше проживав з батьком та його співмешканкою, що йому було не добре і іноді міг отримати ляпаса. Степан образу має на батька за те, що він не надав дозволу йому поїхати з мамою на канікулах за кордон. Також, малолітній [PERSON] був вислуханий психологом [PERSON] (лист психолога від 01.09.2021), психологом КНП Львівської обласної ради "Західноукранський спеціалізований дитячий медичний центр "Клініка психічного здоров`я дітей, підлітків та молоді" [PERSON] (письмова консультація від 29.09.2021) та під час бесід згадував епізоди фізичного та психолічного насильства з боку батька [PERSON] , відношення до батька негативне, по відношенню до матері ставлення позитивне, дитина хоче проживати разом з нею. Окрім цього, під час судового розгляду в Миколаївському районному суді Львівської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (технічний запис судового засідання було досліджено судом), малолітній [PERSON] пояснив, що проживав з батьком, від якого втік в серпні 2021 і попросив маму його забрати, оскільки батько зловживає спиртним і він має на нього образу. Суд вважає, що вік - 13 років і рівень розвитку малолітнього [PERSON] , дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку щодо питання його визначення місця проживання, при цьому, фактів, які б свідчили, що дитина знаходиться під впливом матері і саме тому висловлює бажання проживати з нею суд не встановив. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що висновки психологів, які надані відповідачем, є сумнівними і, що такі висновки спростовані рецензією, яка долучена до матеріалів справи, суд вважає непереконливими. Оцінюючи такі висновки, суд звертає увагу на те, що різні психологи дійшли однакових висновків щодо того, що малолітній [PERSON] відчуває страх, злість та образу на батька, і такі висновки не спростовує рецензія від 26.01.2022 на письмову Консультацію психолога [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази та надавши їм оцінку, встановивши дійсні обставини справи та з огляду на норми права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, в межах їх доводів та заперечень, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється чи неналежно виконує свої батьківські обов`язки, які б давали підстави для висновку, що проживання дитини з матір`ю суперечить інтересам самої дитини. У свою чергу, відповідач довела обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, зокрема, те, що малолітній [PERSON] висловив бажання проживати з матір`ю, житлово-побутові умови проживання дитини в м. Тука з матір`ю задовільні, дитина відвідувала навчальний заклад. Після виїзду з матір`ю за кордон, через оголошений воєнний став в Україні, дитина проживає з матір`ю та її новою сім`єю, де має зареєстроване місце проживання, відвідує навчальний заклад. При цьому, проживання дитини з матір`ю за кордоном, з огляду на військовий стан в України, сприяє безпеці дитини та не суперечить її інтересам, сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Твердження представника позивача [PERSON] про те, що з урахуванням місця проживання позивача, де низький рівень небезпеки для дитини в умовах воєнного стану, є непереконливими, та не є беззаперечними, а тому суд такі відхиляє. Окрім цього, позивач [PERSON] у поданій суду заяві 16.10.2023 вказав, що його син [PERSON] на даний час перебуває за кордоном, а в Україні ведуться бойові дії, тому просив залишити позовну заяву без розгляду. Оскільки така заява подана позивачем на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами, тому в задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду відмовлено, про що 16.10.2023 постановлено ухвалу суду. З урахуванням викладеного, беручи до уваги ставлення сторін до своїх батьківських обов`язків, інтереси дитини, необхідність розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також те, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не позбавляє другого можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини, з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, висловлену у письмових доказах дитиною думку щодо свого місця проживання, а також, беручи до уваги умови воєнного стану в Україні, які впливають на фактор безпеки для дитини, суд дійшов висновку, що за конкретних обставин у цій справі, доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити. Водночас, суд звертає увагу на те, що батько дитини, який, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю не позбавляє позивача можливості любити свого сина, піклуватися про нього, спілкуватись з ним, брати участь у його вихованні та фізичному і духовному розвитку. Як зазначив представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, якщо син позивача виявить бажання проживати з матір`ю, то він не буде цьому заперечувати. У світлі такої позиції позивача, суд звертає увагу на те, що 01.01.2024 малолітньому сину сторін у справі [PERSON] виповниться 14 років, а тому в силу положень ч. 3 ст. 160 СК України він вже буде вправі самостійно визначати своє місце проживання. Щодо судових витрат. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено повністю, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, які понесені самим позивачем так і відповідачем - покладаються на позивача. Представник відповідача [PERSON] просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив вказав, що витрати на правову допомогу відповідача в розмірі 28 000,00 грн., згідно з попереднім розрахунком таких витрат, не підлягають задоволенню, з урахуванням як змісту відзиву, так і додатків до нього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Відтак, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн представник відповідача [PERSON] - адвокат Ратич Т.М. подав ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1118985 від 18.01.2022, Договір про надання правової допомоги № 15/22 від 18.01.2022, попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 18.01.2022. Як видно з Договору про надання правової допомоги № 15/22 від 18.01.2022 сторони погодили отримання винагороди адвокатом у формі гонорару. Загальна вартість послуг адвоката становить 28 000,00 грн. Згідно з попереднім (орієнтований) розрахунком суми витрат на професійну правничу допомогу від 18.01.2022, загальна сума оплати адвокату становить 28 000,00 грн., з яких з`ясування адвокатом всіх відомих клієнту обставин, які можуть позначитися на визначенні правової позиції у справі - 1000,00 грн. (1 год.); вивчення та аналіз адвокатом чинного законодавства України, дослідження практики застосування відповідних норм права, надання первинної консультації і роз`яснень з правових питань, пов`язаних зі справою - 3000,00 грн. (3 год.); наради адвоката з клієнтом щодо погодження тактики представництва в суді - 2000,00 грн. (2 год.); складання відзиву на позовну заяву - 6000,00 грн. (5 год.); участь адвоката у судових засіданнях - 6000,00 грн. (2 год.); гонорар адвоката - 10 000,00 грн. З урахуванням викладених вище вимог закону до визначення розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі, рівень складності та категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), проаналізувавши надані докази на підтвердження розміру таких витрат, суд,

Outcome: approved