Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

24.04.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, остаточно уточнивши 11.08.2023 року заявлені ним позовні вимоги про визнання договору недійсним\~та скасування\~рішення про\~державну реєстрацію, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами виступають АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «Сенс Банк». Згідно зазначеного позову позивач вказує, що 30 серпня 2020 року між ним, [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до змісту якого позикодавець ( [PERSON] ) передав у власність позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти в сумі 300000,00 гривень. Стверджує, що згідно з п.3 зазначеного Договору сторони узгодили, що позичальник ( [PERSON] ) повинна повернути вказані грошові кошти позикодавцеві ( [PERSON] ) в строк до 30.12.2020 року. Зазначає, що 02.01.2021 року відповідачці ( [PERSON] ) було вручено вимогу про повернення позики у розмірі 300000,00 гривень. Однак, позичальник ( [PERSON] ) не повернула суму позики, а тому він був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Вказує, що в процесі підготовки позову про стягнення заборгованості ним було виявлено, що одразу ж після отримання зазначеної вимоги про повернення боргу, а саме 11.01.2021 року відповідачка [PERSON] відчужила єдине наявне в неї нерухоме майно своїй дочці [PERSON] , шляхом укладення Договору дарування частки житлового будинку, а саме 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] під номером двадцять три. Стверджує, що іншого джерела доходів, за рахунок якого відповідачкою [PERSON] може бути повернутий йому борг в розмірі 300000,00 грн. - остання не має. Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] після пред`явлення ним позову про стягнення заборгованості до суду лише частково повернула борг, а саме в у розмірі 40000,00 грн. Вказує, що 25.07.2023 року Новодністровським міським судом Чернівецької області було винесено рішення у справі №727/3595/23, відповідно до змісту якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено частково; стягнуто із [PERSON] , на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.08.2020 року в сумі 310042,08 грн., а саме: 260000,00 грн. - суму основного боргу, 10356,10 грн. - 3% річних; 39685,98 грн. - інфляційних втрат за період з 31.12.2020 року по 10.04.2023 року. Позивач стверджує, що вищезазначені обставини, на його думку, свідчать про недобросовісні дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які спрямовані на уникнення задоволення вимог позивача (позикодавця) [PERSON] , зокрема, шляхом відчуження частки спірного майна, яке належало [PERSON] на праві власності. Вважає, що вказаний правочин, в ході якого відповідачкою [PERSON] було подаровано відповідачці [PERSON] 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] під номером двадцять три, - є фраудаторним, а тому, на його думку, підлягає скасуванню в судовому порядку. Крім цього, вказує, що лише визнання судом недійсним договору дарування не поновить право власності [PERSON] на вищезазначене майно, та відповідно не відновить його порушені права, оскільки такому поновленню його прав перешкоджатиме державна реєстрація права власності на спірне майно за [PERSON] , а тому, на думку позивача, рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] також необхідно скасувати. На основі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 11 січня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо частки житлового будинку - 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56095574 від 11.01.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Новосельською І.Л., відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.05.2023 року було відкрито провадження у справі №727/3983/23\~за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами виступають АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «Сенс Банк» про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію; призначено підготовче судове засідання на 31\~травня 2023 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 04 жовтня 2023 року. Позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак представник позивача [PERSON] [PERSON] спрямувала до суду заву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак представник позивача [PERSON] [PERSON] спрямувала до суду заву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутність. Представник третьої особи АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в судове засідання не з`явився, однак згідно спрямованих до суду письмових пояснень підтримують позовні вимоги [PERSON] з підстав заявлених у позові в повному обсязі, а також просять суд розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час, дату і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові\~матеріали справи,\~ всебічно\~і повно\~оцінивши всі\~докази по\~справі,\~суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами виступають АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «Сенс Банк» про визнання договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію - слід відмовити, виходячи з наступного. Так, за змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно з Договором позики від 30 серпня 2020 року (т.1 а.с.12), укладеного між позикодавцем [PERSON] , [INFO] , з однієї сторони, та позичальником [PERSON] , з іншої сторони, вбачається, що позикодавець ( [PERSON] ) передав у власність позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти в сумі 300000,00 гривень. Згідно з п.3 зазначеного Договору сторони узгодили, що позичальник ( [PERSON] ) повинна повернути вказані грошові кошти позикодавцеві ( [PERSON] ) в строк до 30.12.2020 року. 02.01.2021 року відповідачка [PERSON] власноручно отримала вимогу про повернення суми боргу за договором позики від 30.08.2020 року (т.1 а.с.13). 11.01.2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування частки житлового будинку, а саме: 48/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. (т.1 а.с.18-19). Зазначені обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.19 зворот). Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25 липня 2023 року у справі №727/3595/23 (2/719/55/23), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволені частково; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.08.2020 року в сумі 310042,08 грн., а саме: 260000, 00 грн. - суму основного боргу, 10356,10 грн. - 3% річних, 39685,98 грн. - інфляційних втрат за період з 31.12.2020 року по 10.04.2023 року; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3100,42 грн.; в задоволенні іншої частини позовної заяви відмовлено (т.1 а.с.148-153). Так, згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку). Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними. При цьому, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), зроблено висновок, що: позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. При цьому, в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23) зазначено, що метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Водночас у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року вказано, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. При цьому, згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. До подібних\~висновків прийшов\~Верховний Суд\~у постанові\~від 08\~березня 2023\~року у\~справі №201/187/21\~(провадження\~№61-9418св22),\~а також\~у постанові\~від 15\~березня 2023\~року у\~справі №362/6592/20 (провадження № 61-9716св22). Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Водночас, суд дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що спірний договір дарування хоч і формально містить обов`язкові ознаки фраудаторного правочину, однак за своєю суттю не являється фраудаторним, а отже в силу ст.234 ЦК України не являється фіктивним, оскільки метою зазначеного договору була не формальна безоплатна передача (дарування) спірного житлового приміщення задля уникнення негативного наслідку боргового зобов`язання, а зазначений договір являв собою реальне волевиявлення сторін. Про вищезазначені обставини свідчить наявність судових спорів між відповідачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , що підтверджується відповідними судовими рішеннями, а саме: рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 листопада 2021 року у справі № 727/4546/21 (провадження № 2/727/1527/21), яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 січня 2022 року залишено без змін; рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2022 року у справі № 727/156/22 (провадження № 2/727/490/22), яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 листопада 2022 року залишено без змін, а також рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2022 року у справі № 727/9210/22 (провадження № 2/727/271/23), яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2023 року залишено без змін. Тобто, [PERSON] вже раніше неодноразово зверталась до суду з позовом стосовно визнання недійсним оскаржуваного правочину з різних підстав. Зазначене, на думку суду, також свідчить про відсутність умислу [PERSON] на вчинення фраудаторного правочину. Так, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, зі змісту зазначеної постанови Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2023 року судом було встановлено, що оспорюваний Договір\~дарування був\~спрямований на\~реальне настання\~правових наслідків,\~що обумовлений\~ним (т.1 а.с.157-159). Водночас, посилання позивача [PERSON] на описову частину зазначеної постанови Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2023 року, відповідно до якої відповідачка [PERSON] переписала спірну частку майна на свою дочку [PERSON] у зв`язку з кредитними зобов`язаннями перед банками, на думку суду, не являється підтвердженням фраудаторності правочину (спірного договору дарування), оскільки зазначене являється лише поясненнями останньої та не було підтверджено апеляційним судом належними та допустимими доказами. Щодо посилання позивача на постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В.К. про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.10.2023 року (ВП №72733316) (т.2 а.с.58), зі змісту якої вбачається, що у боржника [PERSON] відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, у зв`язку з чим виконавчий лист №727/3595/23, виданий 31.08.2023 року, був повернутий стягувачу [PERSON] , то суд зазначає наступне. Звернення стягнення на єдине житло боржника це крайня міра, яка застосовується тоді, коли всі попередні заходи щодо стягнення заборгованості не дали результату, за умови, що розмір боргу дозволяє застосувати цю міру. Враховуючи зазначене, на думку суду, позивачем не було доведено, враховуючи суму боргу, що визнання недійсним спірного договору дарування могло б забезпечити права позивача [PERSON] щодо боргового зобов`язання [PERSON] у розмірі 300000,00 грн. Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, на думку суду, позивачем [PERSON] не доведено належними, допустими та достатніми доказами наявності умислу у відповідачів [PERSON] та [PERSON] на здійснення фіктивного правочину (фраудаторного договору). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного Договору дарування частки житлового будинку від 11.01.2021 року. При цьому, встановлення судом відсутноті підстав для визнання недійсним\~Договору дарування\~частки житлового\~будинку від\~11.01.2021\~рокуунеможливлює визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності спірного нерухомого майна за відповідачкою [PERSON] , а тому у зазначеній позовній вимозі також слід відмовити. \~ \~ \~ \~Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами виступають Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання договору дарування недійсним\~та скасування\~рішення про\~державну реєстрацію слід відмовити. А також, оскільки, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed