Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

28.09.2023 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.04.2023 приблизно о 20:40 год. на автодорозі Нижанковичі-Стрий, при напрямку руху до м. Стрий, перед с. Нове Село Дрогобицького району, автомобіль «Daimler Benz» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а власник автомобіля «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] матеріальну шкоду. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023 у справі №442/4907/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daimler Benz» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230. [PERSON] звернулася до ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та Заявою на виплату страхового відшкодування. ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» виплатила страхове відшкодування згідно договору №210489230 в розмірі - 160000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19 травня 2023 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер [NUMBER] , визначена як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, в контексті статті 30.2 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить - 355 463,60 грн. (триста п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні 60 копійок). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230 за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн., франшиза 0,00 грн.. Оскільки ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» здійснила виплату страхового відшкодування по події від 10.04.2023 року в якій було пошкоджено автомобіль «VolkswagenJetta» д.н.з. [NUMBER] за Договором страхування №210489230 в сумі 160 000,00 грн., відтак різниця між розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» автомобіля «VolkswagenJetta» д.н.з. [NUMBER] та страховим відшкодуванням складає 195 463,60грн. (355 463,60 - 160 000,00 = 195 463,60). Враховуючи, що виплати страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, а тому позивач вважає, що з Відповідача, як особи, яка завдала шкоду, підлягає стягненню на користь Позивача різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 195 463,60 грн. Крім цього, зазначає, що Між Позивачем, як клієнтом, та АО «Центр захисту при ДТП «Автопоміч», укладено договір № 0007-кц про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.04.2023 року, а відтак, очікує понести витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції - до 50 000.00 грн., подавши клопотання на підставі ч. 2 п. 8 ст. 141 ЦПК України про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім цього, позивачем було понесено витрати пов`язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1954.64 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 8800,00 грн., що підтверджується Договором про надання експертних послуг №22361 від 02.05.2023 року, платіжною інструкцією №@2РL677292 від 09.05.2023 року та актом наданих послуг від 19.05.2023 року. До позовної заяви позивачем надано докази направлення копії позовної заяви з додатками для відповідача, а.с. 88-89. 29.09.2023 суддею отримано відповідь №248374 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача, а.с 92. Ухвалою судді від 29.09.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 26.10.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, а.с. 93. Копію ухвали направлено учасникам справи. Як вбачається з повернутої кореспонденції, яка направлялась на адресу відповідача, така ним не отримувалась. Відправлення повернуто за зворотною адресою, причина повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою". Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а тому суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023 у справі №442/4907/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень за те, що він 10.04.2023 приблизно о 20:40 год. на автодорозі Нижанковичі-Стрий, при напрямку руху до м. Стрий, перед с. Нове Село Дрогобицького району, керуючи автомобілем «Daimler Benz» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожнім рухом, відповідно на її зміну, виїхав на смугу зустрічного руху, здійснюючи обгін попутного автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а.с. 19, 112.. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daimler Benz» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230. Як зазначає у своїй позовній заяві позивач, вона - [PERSON] звернулася до ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування. ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» виплатила страхове відшкодування згідно договору №210489230 в розмірі 160000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] , а.с. 20, 113. Відповідно до Висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 19 травня 2023 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер [NUMBER] , визначена як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, в контексті статті 30.2 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і становить - 355 463,60 грн. (триста п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні 60 копійок), а.с. 119-165. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15: «..право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.» Відповідно до абзацу 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу,- з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України «Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого» - 3 урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи, що виплати страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то з Відповідача, як особи, яка завдала шкоду, підлягає стягнення на користь Позивача різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин 1,2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого Позивачу внаслідок ДТП, яка сталася з вини Відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь Позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Отже, суд вважає, що саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити Позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/1б-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20). Як зазначено вище, відповідно до Висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19 травня 2023 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер [NUMBER] , визначено як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, в контексті статті 30.2 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і становить - 355 463,60 грн. (триста п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні 60 копійок). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230 за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн., франшиза 0,00 грн. ПРАТ «СК „ЄВРОІНС УКРАЇНА"» здійснила виплату страхового відшкодування по події від 10.04.2023 року в якій було пошкоджено автомобіль «VolkswagenJetta» д.н.з. [NUMBER] за Договором страхування №210489230 в сумі 160 000,00 грн. Таким чином різниця між розміром відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» автомобіля «VolkswagenJetta» д.н.з. [NUMBER] та страховим відшкодуванням склала 195 463,60грн. (355 463,60 - 160 000,00 = 195 463,60). Враховуючи вищезазначене, суд доходить до висновку, що позов у зазначеній частині підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею і документально підтверджені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1954,65 грн. (а.с. 12) та зі сплатою вартості проведеного автотоварознавчого дослідження (а.с.166-169, а всього - 10754,65 грн. Питання щодо розподілу витрат на правову допомогу суд вважає за доцільне розглянути шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки представником позивача про це зроблена заява у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved