Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Великобагачанський ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми), в якому просить вважати припиненим обов`язок по утриманню сина [PERSON] , [INFO] , та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами по утриманню [PERSON] , яка виникла з моменту набрання рішенням суду про усиновлення іншою особою та становить 36641,67 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 01 березня 2005 року, від даного шлюбу подружжя мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 25 жовтня 2004 року на підставі рішення Великобагачанського районного суду у справі №2-551/2004 від 15 грудня 2004 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно. 20 листопада 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] . У березні 2018 року на прохання колишньої дружини позивач дав нотаріально посвідчену згоду на зміну прізвища свого неповнолітнього сина [PERSON] з присвоєнням йому прізвища « [PERSON] ». 10 вересня 2019 року рішенням Солом`янського районного супу у місті Києві позивача було позбавлено батьківських прав. У лютому місяці 2020 року від односельців стало відомо, що сина позивача було усиновлено, та змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] , рішення позивач не оскаржував та не буде його оскаржувати. З відповіді на адвокатський запит №13332 від 22 грудня 2021 року у Великобагачанському районному відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження АСВ №2521471 з примусового виконання виконавчого листа №2-551, виданого 28 грудня 2004 року Великобагачанським районним судом про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . На його прохання про подання заяви про повернення виконавчого листа без виконання відповідач не реагує, тому позивачу нараховується заборгованість по сплаті аліментів, яка становить станом на вересень 2021 року суму 36641,67 грн. Так, дійсно з березня 2019 року по день усиновлення сина позивача по лютий 2020 року в нього виникла заборгованість в сумі 23369,07 грн. На даний час ним були сплачені суми заборгованості: вересень 2020 року - 7935,10 грн, жовтень 2020 року - 3000 грн, грудень 2020 року - 1000 грн, червень 2021 року - 4990 грн., липень 2021 року - 4000 грн, вересень 2021 року - 2443,80 грн, це дорівнює в загальній сумі 23369,07 грн. Вважає, що він не повинен сплачувати аліменти, оскільки в розумінні ст.232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, витребувано у Великобагачанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копію актового запису №27 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Великобагачанського управління юстиції, витребувано в Ірпінського міського суду Київської області копію рішення Ірпінського міського суду Київської області, винесеного орієнтовно з лютого місяці 2020 року стосовно усиновлення сина [PERSON] , [INFO] . Учасникам справи було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками за адресою реєстрації місця проживання. 30 серпня 2022 року до суду надійшли витребувані докази з Великобагачанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). 12 травня 2022 року до суду надійшли витребувані докази з Ірпінського міського суду Київської області копію рішення Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою суду від 12 травня 2023 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. Сторони та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомленні, про причини неявки не повідомили. Разом з тим 13 квітня 2023 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також 24 квітня 2023 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - в.о. начальника Великобагачанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шепель Надія просила розглянути справу без участі представника відділу ДВС. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подав, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 01 березня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04..07.2005 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2003 року (актовий запис №27 від 27.05.2003 року). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2004 року у справі №2-551/2004 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на дитину, починаючи з 25 жовтня 2004 року і до його повноліття. У Великобагачанському районному відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження АСВ №2521471 з примусового виконання виконавчого листа №2-551, виданого 28 грудня 2004 року Великобагачанським районним судом про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року у справі №760/6154/18 позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2020 року у справі №367/9978/19 встановлено, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , усиновив [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище усиновленої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінено по-батькові усиновленої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 27 лютого 2020 року. 17 квітня 2020 року до актового запису про народження №27 від 27.05.2003 року внесено зміни у гр.1, 3, 11,12, 13, 14, 15, 16 на підставі рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2020 року у справі №367/9978/19, а саме батьком дитини записно [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінено по-батькові усиновленої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відомостей про визнання недійсним або скасування усиновлення судом не встановлено. Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON] , просить вважати припиненим обов`язок по утриманню сина [PERSON] , [INFO] , та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами по утриманню [PERSON] , яка виникла з моменту набрання законної сили рішенням суду про усиновлення іншою особою. У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України. Відповідно до частини першої статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом частини другої статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно із частиною першою статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Таким чином суд вважає, що аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Щодо тлумачення положень абзацу другого частини першої статті 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків з дитиною одним із батьків за походженням, то їх треба розуміти таким чином, що законодавець передбачив можливість дитині, яка усиновлена однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення. При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька. Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною. Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною та її матір`ю за походженням (біологічною матір`ю) виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком та дитиною. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. Отже, аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства щодо сина, а внесення до актового запису про народження дитини відомостей про іншу особу, як батька, на підставі судового рішення про усиновлення припиняє такий його обов`язок, оскільки при усиновленні дитини інша особа була записана батьком дитини та саме у цієї особи виник обов`язок щодо її утримання. Таким чином, обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дитини відповідно до рішення суду. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що необхідно визнати припиненим обов`язок [PERSON] щодо утримання [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ), [INFO] , з моменту набрання чинності рішенням суду про усиновлення, тобто з 27 лютого 2020 року. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Оскільки заборгованість щодо сплати аліментів виникла у зв`язку з тим, що позивач вважав свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини припиненим з моменту набрання законної сили рішення про усиновлення, така обставина має істотне значення, та відповідно до ч.2 ст.197 СК України є підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася з 27 лютого 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-551, виданого 28 грудня 2004 року Великобагачанським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат, що складаються із судового збору.

Outcome: approved