Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на період її навчання, починаючи з дня подачі позову до суду та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що вона, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка навчається у Дніпровському державному медичному університету, на денній формі навчання за контрактом. У зв`язку з цим, вона потребує матеріальної допомоги, тоді, як відповідач ніякої допомоги на її утримання не надає, хоча має можливість надавати зазначену допомогу. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року цивільну справу за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, передано за підсудністю на розгляд Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого позовні вимоги представник відповідача визнає частково, а саме, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] , яка продовжує навчання, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви, з 10.04.2023 року по 30 червня 2023 року в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2023 року. В обґрунтування такої позиції зазначає те, що на даний час відповідач є військовослужбовцем та приймає участь у бойових діях, пов`язаних з військовою агресією російської федерації. На його утриманні знаходяться його дружина [PERSON] , [INFO] , та її дочка - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачем. Окрім того, на його утриманні знаходиться його матір - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та, яка в наслідок певних хронічних захворювань, не працює, пенсію не отримує, будь-яких інших доходів не має. Крім того, позивач, як мати, теж повинна приймати участь в утриманні дочки, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дитини. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, в підтвердження продовження свого навчання просила долучити відповідну довідку про навчання та докази про понесені витрати на навчання за контрактом. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги просив задовольнити частково на доводах та підставах, зазначених у відзиві. Крім того, зазначив, що відповідач не бажає скористатися своїм правом, відповідно до ст. 251 ЦПК України, щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі у разі перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Просив розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Крім того, в підтвердження матеріального стану відповідача, просив долучити докази знаходження на утриманні відповідача дружини, дочки дружини та матері. Також в ході розгляду справи, висловив свою позицію щодо долученої судом довідки про продовження навчання позивачки, як такої, що викликає сумніви у її достовірності, на його суб`єктивну думку. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції. Відповідно до довідки Дніпровського державного медичного університету № 1069 від 20 березня 2023 року [PERSON] є студентом першого курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету, денна форма навчання, за кошти фізичних та юридичних осіб. Згідно договору стипендія не нараховується і не виплачується, з терміном навчання з 03.10.2022 року по 30.06.2023 року. Відповідно до довідки Дніпровського державного медичного університету № 10 від 04 жовтня 2023 року [PERSON] є студентом другого курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету, денна форма навчання, за кошти фізичних та юридичних осіб. Згідно договору стипендія не нараховується і не виплачується, з терміном навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. Вищезазначені довідки про навчання, відповідно до ст. 95 ЦПК України, подані позивачкою в копіях, з підтвердженням відповідності копій письмових доказів оригіналам, які знаходяться у позивачки, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Тому, у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Доводи представника відповідача, що зазначені довідки не відповідають вимогам офіційного документа, суд вважає припущеннями, так як довідки про навчання мають усі необхідні реквізити офіційного документу, а саме, назву учбового закладу, підпис посадової особи, із зазначенням посади та прізвища, печатки, номеру та дати вихідної кореспонденції учбового закладу, та на підставі яких можливо встановити дійсні обставини навчання позивачки. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи,які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпеченняв межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежновід форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років,але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язкуз цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] , [INFO] , є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та на даний час перебуває у складі Збройних Сил України, хронічними захворюваннями не хворіє, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, доказів розміру посадового окладу відповідача суду не надано. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо перебування на його утриманні дружини, дочки дружини, а також непрацездатної матері, зважаючи на те, що відсутні докази такого утримання, зокрема, відомості про спільне проживання з матір`ю або непрацездатності дружини з поважних причин, усиновлення дитини тощо. Жодних доказів того, що сплата аліментів є надмірним тягарем для відповідача представником відповідача суду не надано. Інші доводи представника відповідача не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів отриманих судом. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При визначенні розміру аліментів на повнолітню особу, суд зауважує, що [PERSON] є повнолітньою особою, навчання у вищому навчальному закладі не свідчить про непрацездатність останньої, яка, в силу віку та фінансової потреби, має можливість працювати за неповним робочим днем, або отримувати підробіток, з урахуванням того, що воєнний стан та карантинні заходи перевели більшу частину навчання в дистанційну форму. Виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, бере до уваги викладені обставини та вважає за можливе зобов`язати відповідача виплачувати аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час її навчання у Дніпровському державному медичному університету, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 10 квітня року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, суд покладає на відповідача сплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial