Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

У липні 2023 із позовом звернулася [PERSON] яка просила розірвати шлюб із [PERSON] , зареєстрований Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), запис про укладення шлюбу №1177 та стягнути аліменти з відповідача на свою користь на утримання спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно на кожну дитину з урахуванням розміру індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та до досягнення [PERSON] повноліття. У подальшому стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн з урахуванням розміру індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2020 сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), серія [NUMBER] . У сторін під час шлюбу народилися донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально. Відповідач відмовляється у добровільному порядку сплачувати кошти на утримання дітей тому позивач була вимушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 01.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Просив розгляд справи здійснити у його відсутність. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Суд дослідивши надані докази встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з 05.08.2020 року. В період шлюбу у сторін народилися донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають із позивачкою. Відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець. За період з першого по другий квартал відсутня інформація про доходи [PERSON] . Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, далі - СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180 СК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч 2 ст. 184 СК України). Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Визначаючись із розміром аліментів суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме у сумі 2000 грн з урахуванням індексації, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що вважає розумним та справедливим розміром. Так судом враховано, що прожитковий мінімум для дітей протягом 2023 року встановлений для дітей віком до 6 років на рівні 2272 грн. Так суду не надано достатніх доказів, які б впливали на визначення розміру аліментів у більшому розмірі. Суд спростовує пояснення сторони позивача, що вона ніде не працює адже доглядає за дітьми, та вважає за необхідне зазначити, що позивач може звернутися до суду із позовом про стягненні аліментів на своє утримання до досягнення меншою дитиною трьох років. Стосовно вимог про стягнення аліментів на другу дитину після виповнення повноліття старшою то суд відмовляє у цій частині позовних вимог, адже позивач просить стягнути у твердій грошовій сумі, а не в частці від доходів відповідача тому вказана сума при виповненні повноліття старшої дитини і не зміниться. Як слідує з матеріалів справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надала договір про надання правової допомоги від 08.03.2023, акт про прийняття - передачу наданих послуг № 1 від 08.03.2023, квитанцію від 08.03.2023 на суму 10000 грн. За змістом договору про надання правової допомоги розмір винагороди визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137, 141 ЦПК України суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь держави належить стягнути 1073,60 грн судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати. Також з відповідача належить стягнути на користь позивачки 6073,60 грн судових витрат, що включає в собі 1073,60 грн суму судового збору сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу та 5000 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved