Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь та на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23-х років, тобто до [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 06.08.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час повнолітній син сторін спору не працює, перебуває на утриманні позивача, є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, навчається на 2 курсі денної форми навчання за державним замовленням на агробіологічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України, рік закінчення: 30.06.2026 року. Позивач працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, не в змозі самостійно утримувати сина, із сином опинились у скрутному матеріальному становищі. Відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, має регулярний дохід та можливість надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. 13 вересня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню особу, яка продовжує навчання, залучено повнолітнього сина [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк, відповідно до якого відповідач не заперечує проти сплати аліментів на користь та на утримання свого повнолітнього сина [PERSON] , однак вказує на матеріальну можливість сплати аліментів лише 1/6 частини від свого доходу, оскільки від зареєстрованого 16.01.2010 року шлюбу відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які також потребують матеріального забезпечення з боку свого батька. (а.с. 39-42) Третя особа [PERSON] не скористався правом подачі письмових пояснень щодо предмета спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від зареєстрованого 05.06.2004 року шлюбу мають спільного повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 05.06.2004 року, актовий запис № 595, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30.07.2019 року, актовий запис № 2640. (а.с. 21, 23) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 06.08.2009 року, актовий запис № 700, між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано. (а.с. 24) 13.11.2009 року позивачем [PERSON] було зареєстровано шлюб та змінено прізвище на « [PERSON] », який у подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2015 року у справі № 755/10082/15-ц було розірвано. (а.с. 18-19) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2010 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.06.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, про що видано виконавчий лист № 2-2855/2010 від 06.09.2010 року. (а.с. 11-12) Згідно Довідки до акта огляду МСЕК від 30.01.2023 року [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства. (а.с. 5) За даними Довідки, виданої Національним університетом біоресурсів і природокористування України від 05.09.2023 року № 136, [PERSON] , студент 2 курсу денної форми навчання за державним замовленням, навчається на агробіологічному факультеті Університету, освітній ступінь - бакалавр, спеціальність - 201 агрономія. Рік вступу - 19.09.2022 рік, рік закінчення - 30.06.2026 рік. (а.с. 10) Згідно даних свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 16 січня 2010 року, актовий запис № 26, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . (а.с. 48) Від зареєстрованого 16.01.2010 року шлюбу [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 20.07.2010 року, актовий запис № 1713; та свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 26.03.2014 року, актовий запис № 690. (а.с. 49, 50) Згідно Довідки, виданої АТ «Перший український міжнародний банк» від 21.09.2023 року № КНО-08.1.4.1/1286, [PERSON] працює в АТ «Перший український міжнародний банк» з 16.11.2022 року, займає посаду інкасатор - водій автотранспортних засобів Відділу інкасації та перевезення цінностей; дохід за період з березня 2023 року по серпень 2023 року становить 166 912,24 грн. (а.с. 47) За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України ). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц зазначив, що положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А статтею 199 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 Сімейного кодексу України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (постанова Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь та на утримання повнолітнього сина [PERSON] , як повнолітнього сина, аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23-х років, тобто до [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial