Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позиція позивача Позивач посилається на те, що у період 03.09.1975-04.05.1978, 09.06.1980-15.11.2017 він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав виробничу травму. Висновком МСЕК йому встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 245000 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Ухвалою судді від 27 липня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позиція відповідача Від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає з наступних підстав: - 01.02.1994 складено акт № 16 про нещасних випадок на виробництві, відповідно до якого причиною нещасного випадку є незабезпечення безпеки на робочому місці з боку потерпілого, недотримання особистої безпеки. Особи, які допустили порушення - [PERSON] - у період з 29.11.1995-01.12.1995 позивачу відповідачем сплачено моральну шкоду у розмірі 6000000,00 крб., а тому відшкодована моральна шкода повторно не відшкодовується. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з записами у трудовій книжці [PERSON] у період 03.09.1975-04.05.1978, 09.06.1980-15.11.2017 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 15.11.2017 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію(ст.38 КЗпП України). 01.02.1994 року затверджено акт №16 про нещасний випадок на виробництві, форми Н-1, з якого вбачається, що позивачу встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Цим же актом встановлено причини травмування: причиною нещасного випадку є незабезпечення безпеки на робочому місці з боку потерпілого, недотримання особистої безпеки. Особи, які допустили порушення - [PERSON] . Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні додаткової допомоги ДПА -01 №384886 від 15.12.2003, позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та 60 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. У період з 29.11.1995-01.12.1995 позивачу відповідачем сплачено моральну шкоду у розмірі 6000000,00 крб., що підтверджується наказом №1113 від 30.11.1995 директора шахти Ювілейна, заявою позивача від 28.11.1995 директору шахти Ювілейна про виплату йому моральної шкоди за травмою, за якою він втратив 50% працездатності. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Позивач не надав суду первинної довідки МСЕК, не довів, що не отримував морального відшкодування від відповідача. Норми права, які застосував суд У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43\~Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173\~КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частина 1 ст.\~237-1\~КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1ст.\~168\~ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Частиною 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Висновки суду за результатами розгляду справи Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок виробничої травми позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом третьої групи, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Втрата працездатності виникла з вини позивача. Моральну шкоду за виробничою травмою відповідач відшкодував позивачу у 1995 році у розмірі 6000.000 крб. Повторному відшкодуванню моральна шкода не підлягає. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України\~оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed