Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить встановити юридичний факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без укладення шлюбу у період з червня 2008 року по вересень 2022 року. Визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, позивачка з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано 05 жовтня 2006 року. Після розірвання шлюбу відповідач, залишив їх з сином. Позивачка разом з сином [PERSON] , [INFO] , залишились проживати в будинку [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з відповідачем у нас продовжились взаємні стосунки та обов`язки по відношенню один до одного. З червня 2008 року сторони почали знову проживати разом, як чоловік та дружина без укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживав син [PERSON] . Згодом за час спільного проживання як чоловіка та жінки без укладення шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що за час спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без укладення шлюбу з відповідачем перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, народили спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, взаємодопомогою, виявляли подружні відносини перед друзями та знайомими, мали спільне місце проживання за адресою [ADDRESS] . За час спільного проживання, як чоловіка та жінка без укладення шлюбу маючи спільні заощадження, буд. [ADDRESS] , в якому проживали з жовтня 2003 року, був придбаний ними у особисту власність. Право власності зареєстрували за відповідачем [PERSON] 3 09 січня 2018 року було зареєстроване місце проживання позивачки в будинку за адресою: [ADDRESS] . За весь час проживання в будинку сторонами за спільні кошти сплачувались платежі та податки на його утримання та користування. Однак, внаслідок взаємних непорозумінь та різних поглядів на подружнє життя з вересня 2022 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені та вони почали проживати окремо. Станом на теперішній час поміж сторонами існує спір стосовно розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю, набуте за час спільного проживання як чоловіка та дружини без укладення шлюбу яким є буд. [ADDRESS] . Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 21 листопада 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом. Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20 грудня 2022 року. Сторони в судове засідання не з`явилися про дату, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, окрім того: позивачка: позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, судові витрати залишити за нею, відповідач: позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали що сторони разом проживали довгий період, в тому числі і після офіційного розлучення, другий син народився вже у спірному будинку. [PERSON] з 2006 року по 2009 рік працював на «Крайньому Півночі», сторони вели спільне господарство та святкували родинні свята. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що шлюб розірвано 05 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (копія, а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (копія, а.с.9). Відповідно до довідки Кегичівської селищної ради від 09 листопада 2022 року № 10-10/389/6 [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , має склад сім`ї: колишній чоловік - [PERSON] , 1975 року народження; син - [PERSON] , 2002 року народження; син - [PERSON] , 2015 року народження (копія, а.с.11). Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку серії НВІ № 498830 від 01 грудня 2016 року, вбачається, що [PERSON] передала у власність [PERSON] у власність жилий будинок, [ADDRESS] (а.с.26-31). Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 16 березня 2023 рік [PERSON] з 2006 року мав стабільну заробітну плату (а.с.67-68). Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в даному житловому будинку з 09 січня 2018 року (а.с.69-73). Відповідно до виписки з рахунків в національній валюті від 11 січня 2023 року у [PERSON] є кредитний договір № 442/0199 від 12 червня 2020 року (копія, а.с.89). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу . Згідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про вставлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. У справі, що розглядається, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що в період з червня 2008 року по вересень 2022 року [PERSON] та [PERSON] фактично проживали однією сім`єю без фактичної реєстрації шлюбу. З урахуванням досліджених судом під час розгляду справи доказів у їх сукупності та визнанням позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що позовна вимога в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу у період з червня 2008 року по вересень 2022 року. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне заявнику для вирішення питання про розподіл майна, що перебувало у спільній сумісній власності. Щодо вимог про визнання права спільної сумісної власності сторін та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку, суд доходить такого висновку. Відповідно до статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15. Зважаючи на ті обставини, що спірне майно було набуте сторонами за час спільного проживання тому воно, на переконання суду, є спільною сумісною власністю даного подружжя, а позивач має право на 1/2 його частку . Аналізуючи вищевикладені доводи, факт визнання відповідачем позову, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Позивачка просить залишити судові витрати за нею, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Outcome: approved