Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 07.06.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 90. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння. Вважає, що їх сім`я розпалася, подальше збереження шлюбу між ними - неможливе, тому просить суд розірвати їх шлюб. Ухвалою судді від 21.09.2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відзиву на позов відповідачем не надано. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.06.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 90 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Зі змісту позову вбачається, що позивач наполягає на розірвані шлюбу та не бачить можливості примирення. Подружжя не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного. Даних, які б свідчили про те, що відповідач оспорює обставини, зазначені позивачем в заяві, судом не встановлено. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, які втратили почуття любові та поваги один до одного. Враховуючи встановлені судом обставини, небажання позивача підтримувати подружні відносини з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, згідно квитанції, що міститься у матеріалах справи (а.с.1).

Outcome: approved