Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь інфляційне нарахування у розмірі 97269,95 грн., три проценти річних у розмірі 16266,80 грн. (загальна сума 113536,85 грн.), судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати за надання праової допомоги у розмірі 12000 грн За результатами автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Свяченої Ю.Б. Ухвалою суду від 9 червня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін. У судове засідання 17 жовтня 2023 року з`явився представник [PERSON] адвокат Тарановський Дмитро Сергійович. Під час судового засідання надавав пояснення та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат Дорошенко Сергій Олександрович також з`явився до судового засідання, надавав пояснення, згідно яких позовні вимоги визнавав частково, а саме на сумму інфляційних нарахувань 71671,99 грн та суму трьох відсотків річних у сумі 11777,95 грн. В задоволені інших вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та заслухавши пояснення учасників справи по суті заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом було встановлено, що 21 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв у борг грошову суму у розмірі 23 тисячі доларів США із зобов?язанням повернути позивачеві вказану суму у строк до 2 лютого 2011 року. Вказана обставина підтверджується розпискою від 21 листопада 2010 року, копія якої наявна у матеріалах справи. Однак відповідач вчасно взяті на себе зобов`язання вчасно не виконав, повернути взяті у борг грошові кошти відмовився, у зв`язку із чим позивач змушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на свою користь вказану грошову суму у гривнях за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення судового рішення. За результатами розгляду зазначеного позову Приморським районним судом м. Одеси 3 листопада 2011 року було винесено рішення про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 184347 грн. 30 коп., судового збору у розмірі 1700 грн., та витрат на інформаційно технічний розгляд справи у розмірі 120 грн. У процесі примусового виконання зазначеного рішення між сторонами 29 серпня 2014 року було укладено мирову угоду, зі змісту якої [PERSON] визнає заборгованість перед [PERSON] зазначеною у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2011 року у розмірі 186167 грн., 30 коп., у рахунок погашення зазначеної заборгованості [PERSON] передає у власність [PERSON] автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] . Зазначену мирову угоду від 29 серпня 2014 року було затверджено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2014 року та у зв`язку із досягненням домовленості та добровільному виконанні судового рішення, виконавче провадження № 31752247 щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 186 167 (сто вісімдесят шість тисяч сто шістдесят сім) грн. 30 коп., було закінчено. Транспортний засіб, який був предметом мирової угоди від 29 серпня 2021 року, було вилучено державним виконавцем Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Долинським М.М. у межах виконавчого провадження по справі № 2-7122/11 та передано на відповідальне зберігання в порядку\~Закону України « Про виконавче провадження»\~ [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в Одеській області Хлєбнікова О.В. від 5 січня 2015 року було відкрито окреме ВП № 45925604 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить боржникові. Державний виконавець, дізнавшись про транспортний засіб та місце його знаходження, доручив [PERSON] вилучити та утримати на зберіганні. Таким чином, за актом приймання-передачі 3 березня 2015 року спірний транспортний засіб [PERSON] було передано на зберігання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що повідомив листом від 6 березня 2015 року відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області. В подальшому старшим державним виконавцем Хлєбніковим О.В. 17 квітня 2015 року було складено акт опису та арешту майна, виходячи з якого транспортний засіб - автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] сірого кольору було описано, на нього було накладено арешт та передано на відповідальне зберігання [PERSON] . Таким чином, старший державний виконавець Хлєбніков О.В., не маючи на те повноважень, вилучив спірний транспортний засіб з відповідального зберігання [PERSON] , який був вперше переданий на відповідальне зберігання державним виконавцем Другого приморського ВДВС ОМУЮ Долинським М.М. Не погоджуючи з такими діями старшого державного виконавця Хлєбнікова О.В. позивач [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на його дії, яку ухвалою суду від 9 вересня 2015 року по справі 522/11717/15-ц було задоволено, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції в Одеській області щодо порушення порядку проведення виконавчого провадження відповідно до постанови ВП № 45925604, порушення майнових прав та інтересів та скасовано арешт і заборону здійснювати відчуження накладеного на автомобіль марки LEXUS RX - 300,2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] сірого кольору, відповідно до постанови ВП № 45925604. 26 травня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом було винесено постанову, якою позовній вимоги [PERSON] були задоволено у повному обсязі та визнано протиправними дії Управління ДВС ГУЮ в Одеській області. Однак постановою Верховного суду від 4 грудня 2019 року зазначену вище постанову було скасовано. 08 грудня 2020 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано такою, що не підлягає виконанню. Відповідач оскаржив вказану ухвалу до апеляційного суду, проте Одеський апеляційний суд постановою від 08.12 2021 року залишив ухвалу без змін. 09 квітня 2021 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] інфляційне нарахування у розмірі 302 826,82 грн., пені у розмірі 11 262,84 грн., процент за користування чужими грошовими коштами у розмірі 204 754.06 грн., три проценти річних у розмірі 40 940.19 грн., загальна сума у розмірі 559 783,91 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 р. по справі N? 522/6412/21 позовну заяву [PERSON] було задоволено частково, а саме стягнуто 53125 грн. 52 коп. та 531 грн. 26 коп. судового збору. Судом першої інстанції під час часткового задоволення позову було вирішено, що заборгованість підлягає стягненню за наступні періоди: інфляційні витрати у сумі 36519,14 грн з 09.04.2018 р. по 09.04.2021 р., 3 % річних у сумі 16606,38 грн. з 09.04.2018 р. по 09.04.2021 р. Не погоджуючись із вказаним рішенням [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою, у якій просив суд повністю відмовити у позові. Постановою Одеського апеляційного суду від 16.01.2023 р. по справі N? 522/6412/21 апеляційну скаргу [PERSON] , було задоволено частково та стягнуто на користь [PERSON] , заборгованість у розмірі 11 029, 88 грн. Судом апеляційної інстанції під час часткового задоволення апеляційної скарги було вирішено, що заборгованість підлягає стягненню за наступні періоди: інфляційні витрати у сумі 9169,69 грн з 09.12.2020 р. по 09.04.2021 р., 3 % річних у сумі 1833,00 грн. з 09.12.2020 р. по 09.04.2021 р \~ \~ \~ \~ Частина 2статті 625 ЦК Українивстановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач [PERSON] надала до суду розрахунок процентів, пені, трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань вказавши, що він здійснюється з 10.04.2021 року по 26.05.2023 р. на суму невиконаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 р. по справі N? 2-7122/11 на суму 184 347, 30 грн. та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2014 р. по справі N? 522/28427/13-ц у загальній сумі 70 367, 13 грн. на загальну суму 254 714 грн. Судом встановлено, що відповідач не виконав рішення суду щодо стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів у розмірі 184347 грн. 30 копійок, а тому вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних підлягають задоволенню. Аргумент представника позивача щодо того, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних необхідно проводити виходячи також з рішення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2014 р. по справі N? 522/28427/13-ц у загальній сумі 70 367, 13 грн, суд не приймає до уваги. Так, дійсно згідно розписки відповідач отримав від позивачки 23 00 доларів США. Проте рішенням суду з нього стягнута заборгованість у гривні, у зв`язку з чим грошове зобов`язання у гривні підлягає індексації внаслідок знецінення. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У розумінні положень ст. 625 ЦК України, кредитором є будь-яка особа, в якої наявне право грошової вимоги. Відтак, з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконано його грошове зобов`язання перед позивачем нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним саме на суму боргового зобов`язання у суммі 184347 грн. 30 коп... Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник відповідача, як на підтвердження обґрунтування суми понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, посилається на необхідні документи, та додає їх копії до матеріалів справи, вищенаведене в сукупності підтверджує понесення позивачем витрат у сумі 12000,00 грн. на отримання професійної правничої допомоги. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] загальну суму у розмірі 113536 грн 85 коп., проте судом заявлені вимоги було задоволено частково, у сумі 83444 грн. 94 коп. Задоволені частково вимоги, становлять 73,5 % від заявлених позивачем ((83444,94:113536,85)х100). Таким чином, стягненню витрат на правничу допомогу підлягає грошова сума у розмірі 8820 грн. ((73,5:100)х12000). У Постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, суд звертає увагу, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Щодо сплати судового збору, суд виходить із того, що при поданні позовної заяви [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. Зазначені в позовній заяви вимоги, були задоволені частково, а от же підлягають стягненню відповідно до пропорційності задоволених вимог. Таким чином враховуючи судові витрати понесені на сплату судового збору, пропорційно задоволеним вимогам загальна сума, складає 789 грн 33 коп.

Outcome: partial