Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

Представник Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №\~3» звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про продовження примусової госпіталізації стосовно [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 01 грудня 2022 року о 10 годині 30 хвилин до КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на підставі відомостей, про його поведінку, які надійшли від фельдшера ЕБШД № 104 Козловського. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 10 годині 30 хвилин 01.12.2022, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. В подальшому 01.12.2022 о 12 годині 05 хвилин [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, підтвердила обгрунтованість рішення про госпіталізацію згідно із Законом України «Про психіатричну допомогу». В подальшому не рідше одного разу на місяць оглядався ЛКК, примусова госпіталізація продовжувалася. 11.05.2023 о 12:05 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 у складі заступника медичного директора зі стаціонарної допомоги [PERSON] , завідуючим відділення Литвинової Н. О., лікаря відділення [PERSON] , та дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад: важка розумова відсталість, його обстеження і лікування можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Застосована примусова госпіталізація. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2023, справа №643/3835/23, примусова госпіталізація продовжена. В подальшому не рідше одного разу на місяць оглядався ЛКК, примусова госпіталізація продовжувалася. [PERSON] не може самостійно задовольняти свої потреби, потребує стороннього догляду, спостереження. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 по справі №643/2812/23 визнано [PERSON] недієздатним, встановлено опіку та призначено опікуна. 06.10.2023 був повторно оглянутий ЛКК у складі: медичного директора Сніжко О. О., зав.відділення [PERSON] та лікаря психіатра [PERSON] . Комісія дйшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад: важка розумова відсталість, значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують особливої уваги і лікування та підтвердила обгрунтованість рішення про продовження примісової госпіталізації відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу», обстеження і лікування його можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, [PERSON] відмовився від запропонованої госпіталізації. Заявник зазначає, що підставою для застосування примусової госпіталізації є його соціальна небезпека для себе та оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби (вдома кидався на матір та бабусю, поламав меблі вдома, сексуально розгальмований, намагався гвалтувати матір, вкусив бабусю, намагався її задушити, хапався за ніж, намагався завдати собі самоушкодження). У судовому засіданні представник заявника - лікар-психіатр Пєнцова О. М. підтвердила оставини, викладені у заяві, підтримала вимогу про продовження примусової\~госпіталізації у\~психіатричний стаціонарта просила її задовольнити. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні за станом здоров`я не зміг висловити свою думку. Прокурор у судовому засіданні заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Представник особи, стосовно якої розглядається заява, - адвокат Лютянська Н. С. в судовому засіданні підтримала заяву. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до запису лікаря приймального відділення [PERSON] був доставлений з дому БШД у зв`язку із погіршенням стану: погіршився сон, проявляє агресію до оточуючих, кричить, вкусив бабусю за руку. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2022 у справі №643/2839/22 застосовано до [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 у справі №643/2812/22 [PERSON] визнаено недієздатним та призначено опікуна. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2023 у справі №643/3835/23 продовжено стосовно [PERSON] , [INFO] , примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару. Відповідно до акту психіатричного огляду від 06 жовтня 2023 року № 12/10292, складеного у складі комісії: медичного директора Сніжко О. О., зав.відділення [PERSON] та лікаря психіатра [PERSON] , [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад: важка розумова відсталість, значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують особливої уваги і лікування, потребує продовження примісової госпіталізації відповідно до ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Підставою для застосування примусової госпіталізації є його соціальна небезпека для себе та оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби (вдома кидався на матір та бабусю, поламав меблі вдома, сексуально розгальмований, намагався гвалтувати матір, вкусив бабусю, намагався її задушити, хапався за ніж, намагався завдати собі самоушкодження). Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, в результаті чого він становить небезпеку для себе і оточуючих, є безпорадним та не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а тому потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки хворий є безпорадним, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби внаслідок наявного в нього тяжкого психічного розладу у формі важкої розумової відсталості, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що хворий не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, є безпорадним, представляє небезпеку для себе та оточуючих, пояснення інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на вимоги ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізації є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved