Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява\~\~ [PERSON] до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», в якій просить стягнути з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на її користь\~\~середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2022 року по 08 вересня 2022 року у сумі 30978,42 грн. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2022 року, переглянутого постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2022 року скасовано наказ про звільнення позивача, поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання рішення суду наказом відповідача від 09.09.2022 року її поновлено на роботі. Після цього, 12.09.2022 року її було звільнено з роботи за угодою сторін наказом відповідача. Однак, при звільненні з роботи відповідач повний розрахунок не провів. При цьому, постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2022 року стягнуто середній заробіток за період з 01.07.2021 року по 25.07.2022 року у розмірі 255337,55 гривень, але вимушений прогул тривав до 09.09.2022 року з вини відповідача. Тому, позивач просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2022 року по 08 вересня 2022 року у сумі 30978,42 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 липня 2023 року від в.о. генерального директора Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» Марченкова С.Є. надійшов відзив на позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві. 21 серпня 2023 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. 12 жовтня 2023 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання представники сторін не з?явились, про день, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає даний позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з квітня 2020 року працювала на посаді професіонала з інтелектуальної власності відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів відділення розвитку відносин у сфері інтелектуальної власності Укрпатенту, але була звільнена з вказаної посади на підставі наказу генерального директора Укрпатенту від 30.06.2021 року № 219-п за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників. При цьому позивачці було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за невикористану щорічну відпустку загальним строком 9 днів. Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~29\~серпня 2022\~року у\~справі №\~522/16125/21\~позов [PERSON] \~до Державного\~підприємства Український\~інститут інтелектуальної\~власності,\~третя особа\~з боку\~відповідача,\~яка не\~заявляє самостійних\~позовних вимог\~-\~генеральний директор\~Державного підприємства\~«Український інститут\~інтелектуальної власності»\~Кудін Андрій\~Вячеславович,\~про поновлення\~на роботі,\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу та\~відшкодування моральної\~шкоди задоволено\~частково.\~Скасовано наказ\~Державного підприємства\~Український інститут\~інтелектуальної власності\~(код\~31032378,\~м.\~Київ,\~вул.\~Глазунова,\~буд.1)\~від 30.06.2021\~року №\~219-п\~про звільнення\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] ,\~ [ADDRESS] )\~за п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України\~у зв`язку\~зі скороченням\~штату і\~чисельності працівників\~та поновлено\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] ,\~ [ADDRESS] )\~на роботі\~за посадою\~професіонала з\~інтелектуальної власності\~відділу навчальних\~програм та\~забезпечення просвітницьких\~заходів Державного\~п ідприємства Український інститут інтелектуальної власності (код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1). Стягнуто з Державного підприємства Український інститут інтелектуальної власності (код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2021 року по 25.07.2022 року у розмірі 176095,52 гривень. Рішення суду в частині поновлення на роботі постановлено допустити до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства Український інститут інтелектуальної власності (код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1) на користь держави на розрахунковий рахунок UA268999980313111206000015758 в Казначействі України (отримувач коштів - Головне управління Казначейства в Одеській області (Приморський район / 22030101), код отримувача 37607526, МФО 899998) судові витрати по справі у розмірі 2753,36 гривень. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року у справі № 522/16125/21 було оскаржене Державним підприємством Український інститут інтелектуальної власності до Одеського апеляційного суду. Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у справі № 522/16125/21 апеляційну адвоката представника Державного підприємства\~Український інститут інтелектуальної власності\~Белякової Євгенії Олександрівни залишено без задоволення. Апеляційну адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, який діє від імені [PERSON] , задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року скасовано у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з Державного підприємства\~Український інститут інтелектуальної власності\~(код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2021 року по 25.07.2022 року у розмірі 255337,55 гривень. Стягнуто з Державного підприємства\~Український інститут інтелектуальної власності\~(код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) моральної шкоди у розмірі 5000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Також стягнуто з Державного підприємства\~Український інститут інтелектуальної власності\~(код 31032378, м. Київ, вул. Глазунова, буд.1) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 340,50 грн. (а.с. 19-29). Зважаючи на те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року у справі № 522/16125/21 з боку Державного підприємства\~Український інститут інтелектуальної власності станом на 09.09.2022 року не виконане, період вимушеного прогулу тривав з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року, а тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року, \~що відповідає періоду розгляду позовної заяви [PERSON] у справі № 522/16125/21. Згідно з ч. 1\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Нормою ст.46Конституції України\~передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно\~до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.12ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторонанесе ризикнастання наслідків,пов`язанихіз вчиненнямчи невчиненнямнею процесуальнихдій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України\~особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~3\~та ст.\~4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За змістом ч. ч. 4, 5 ст.82ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 232 КЗпП України, спори про оплату за час вимушеного прогулу розглядаються безпосередньо за заявами в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (Постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17). Аналіз положень\~КЗпП України\~дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця; затримка роботодавцем процедури вирішення спору про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю. За правилами ч. 2\~ст. 235 КЗпП України\~при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З матеріалів справи слідує, що наказом відповідача від 09.09.2022 року № 283-п позивача було поновлено на роботі (а.с. 30). Судом установлено, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року не були предметом розгляду при вирішення спору Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/16125/21, адже в цій частині позовні вимоги стосувались стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення по час ухвалення рішення, і такі вимоги в повній мірі відповідали належному способу захисту, оскільки суд першої інстанції не може захищати права на майбутнє, тобто ті, які ще фактично не порушені, та не може достеменно знати коли відповідач виконає рішення суду. У суді апеляційної інстанції відповідні вимоги позивача не були та не могли бути предметом розгляду, адже за змістом ч. 6\~ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Однак, на переконання суду наявне визначення, що міститься у\~ст. 235 КЗпП України, не позбавляє працівника права звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку окремо, або в тій частині в якій ці питання не вирішувались, або коли право на відповідне стягнення виникло пізніше. Можливість окремого вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтверджується і практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, відповідним підтвердженням є зміст постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №359/5230/17. Враховуючи, що судом позивачку поновлено на займаній посаді, як незаконно звільненого працівника, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року, які не були предметом попереднього судового розгляду, є законними та підлягають до задоволення. Відповідно до положень п.п. 1, 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/16125/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становила 938,74 грн., яка приймається судом при вирішенні цього спору для здійснення відповідного розрахунку у відповідності до положень\~ст. 82 ЦПК України. Загальна кількість робочих днів у спірному періоді, протягом яких триває заявлений [PERSON] вимушений прогул з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року включно, становить - 33 робочих днів. Таким чином сума середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу з 26.07.2022 року по 08.09.2022 року включно становить 938,74 (середньоденний заробіток [PERSON] ) х 33 (кількість робочих днів у заявленому [PERSON] періоді вимушеного прогулу) = 30978,42 грн. Саме у межах цієї суми суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] . У даній частині суд зазначає, що згідно п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на наведене, суд допускає негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженої [PERSON] заробітної плати в розмірі середнього заробітку за посадою професіонала з інтелектуальної власності відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів Державного п ідприємства Український інститут інтелектуальної власності за один місяць. Наведені відповідачем доводи в обґрунтування своєї позиції не спростовують наведених висновків суду. Відповідно до ч.1\~ст.89 ЦПК Українисуд\~оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved