Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Адвокат Гур`єв В.М., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги, серія АН №1130576 від 17 березня 2023 року в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 жовтня 2009 року. У цьому шлюбі в них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям, не виявляє бажання спілкуватися з нею та має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гур`єв В.М. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Адвокат Гур`єв В.М. до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення та позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Представник третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, від начальника військової адміністрації до суду надано клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Від третьої особи - Служби у справах дітей Святогірської міської ради на адресу суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу без участі їх представника. Рішення просили ухвалити з урахуванням наданого висновку. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 жовтня 2009 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу. Зі свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] , Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №2-2804-2008 від 10 червня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі доходу на утримання сина [PERSON] . Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №243/3130/19 від 11 квітня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 164 КК України, та встановлено, що він станом на 15.03.2019 має заборгованість у сумі 73519,12 грн. зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] . З Висновку органу опіки та піклування Святогірської міської військової адміністрації Донецької області , про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , вбачається, що орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також у висновку зазначено, що зі слів матері [PERSON] , батько [PERSON] не піклується про сина [PERSON] , не цікавиться його долею, успіхами, станом здоров`я, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги та не сплачує аліменти на його утримання. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Як передбачає ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідач не цікавиться життям своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , не приймає участі в її вихованні та утриманні, не спілкується з ним, добровільної матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, суд доходить до висновку, що це свідчить про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківський прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини [PERSON] , [INFO] . З іншого боку, відповідачем в судове засідання не надано доказів, що спростовують зазначені обставини, а навпаки надано до суду заяву про визнання позовних вимог. Таким чином, суд, на підставі наявних у справі доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved