Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

Позивач 10.07.2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, з частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/22 частини усіх видів заробітку (доходу) до закінчення [PERSON] навчання, починаючи з 16 вересня 2020 року, проте не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 лютого 2002 року позивач з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований у Відділі реєстації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №182. [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] . 31 січня 2017 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб розірвано. У 2018 році відповідачка надала до ВДВС Святошинського району м. Києва виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від доходів, отриманого у 2006 році. З 4 листопада 2013 року позивач офіційно працевлаштований у Приватному підприємстві "Трансоіл груп" водієм автотранспортних засобів. Працював на даному підприємстві до 11 травня 2022 року. З листопада 2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини від доходу до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, відповідачка подала даний лист до Святошинського ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції та 16 грудня 2020 року було відкрито виконавче провадження. З січня 2023 року на користь відповідачки на утримання сина нараховано аліменти у розмірі 34 092,34 грн. Позивач просить зменшити розмір аліментів на сина, якому 21 рік і він періодично працює та має можливість заробляти самостійно. У нього немає вимог щодо особливих потреб або високої вартості навчання. Достатньою сумою для його забезпечення з міркувань позивача є приблизно 8-10 тис. грн. щомісячно. Оскільки обов`язок утримання сина в період навчання покладається також і на відповідачку, тому позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина до 1/22 частини від його доходів, що буде складати від 4,5 тис. грн. щомісячно. Ухвалою суду від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. 71) 27.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив по справі, у якому остання у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів встановлених рішенням Святошинського районного суду на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] у розмірі частини від усіх видів доходів на 1/22 частину просить відмовити, обґрунтовуючи це тим, що розмір аліментів встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва повністю відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач витрачає гроші на свої потреби - без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення дитини - сина [PERSON] , та суперечить його інтересам. На думку відповідача вимога [PERSON] про визначення (зменшення) розміру аліментів саме у розмірі 1/22 частки від заробітку (доходу), без підтвердження належним чином стану здоров`я та матеріального стану позивача, є необґрунтованими.(а.с. 79-89) 01.08.2023 року до суду надійшла заява від третьої особи [PERSON] в якій останній заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 90). 10.08.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній просить суд відхилити доводи, вказані у відзиві та задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим, що у відзиві відповідачка жодним чином не навела аргументів, чому саме аліменти повинні складати частину від доходу (а.с. 93-109). 22.08.2023 року до суду від відповідачки надійшли заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі ( а.с. 114-120). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Суд встановлено, що 23 лютого 2002 року позивач з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований у Відділі реєстації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №182. [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] . 31 січня 2017 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб розірвано. У 2018 році відповідачка надала до ВДВС Святошинського району м. Києва виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від доходів, отриманого у 2006 році. З листопада 2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини від доходу до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, відповідачка подана даний лист до Святошинського ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції та 16 грудня 2020 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21, провадження №61-18434св21, зазначено, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці(місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а потім у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту зміни сімейного стану платника аліментів, та матеріального становища, не є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом раніше розмірі. Матеріали справи не містять доказів про відсутність у позивача доходів для сплати аліментів у визначеному розмірі, з огляду на витрати, які він несе, розмір яких також не підтверджений. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з огляду на відзив, відповідь на відзив та заперечень з боку відповідачки щодо поданого позову, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed