Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), який зареєстрований 23.09.2013 Добрівлянською сільською радою Заліщицького районну Тернопільської області, актовий запис №3 та визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що за час проживання після укладення шлюбу між ними почали виникати сварки та суперечки на побутовому ґрунті. В березні 2023 року вона покинула його з дітьми та забравши свої речі переїхала на проживання в с. Добрівляни. Шлюбно-сімейні відносини між подружжям фактично припинені, позивач втратив почуття поваги та любові до дружини, а остання не цікавиться його та їхніх дітей життям, як і не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Вважає, що примирення, подальше життя та збереження шлюбу з відповідачкою неможливі. Ухвалою від 05.06.2023 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.07.2023. Ухвалою від 04.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.08.2023. У зв`язку з хворобою судді та перебування у відпустці розгляд справи був перенесений на 18.10.2023. Ухвалою суду від 18.10.2023 позовну вимогу в частині визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. В судове засідання учасники провадження не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.09.2013 Добрівлянською сільською радою Заліщицького районну Тернопільської області, а/з №3. Від цього шлюбу подружжя має малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. На підставі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (заяви №29381/09 та №32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є живим документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, що передбачено підпунктом «с» ч.1 ст.16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації жінок від 06.10.1999. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаємні почуття поваги та любові, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. На підставі ст.7, 24, 56, 105, 110, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: approved