Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: 1. Постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , 2. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Харкова, інд. номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. 3. Звільнити Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради від сплати державного мита по даній цивільній справі. Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача посилається на те, що на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради перебуває малолітня [PERSON] , яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з невиконанням матір`ю дитини батьківських обов`язків. [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, періодично залишає дитину вдома без нагляду дорослих. Орджонідзевським районним судом м. Харкова 14.03.2023 була визнана винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Також, 13.06.2023 відносно [PERSON] працівниками сектору ЮП ВП ХРУП №2 ГУНП в Харківські області було складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання своїх обов`язків. Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Малолітня [PERSON] була знайдена на вулиці без супроводу дорослих та за актом органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту та знайдену дитину та її доставку, 24.05.2023 була доставлена до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня №16» Харківської міської ради. В січні 2023 року [PERSON] також доставлялася по акту органів внутрішніх справ України до Харківської «Обласної клінічної травмотологічної лікарні» з діагнозом закритий забій лівої п`ятої кістки. [PERSON] 23.01.2023 була виявлена співробітниками поліїції в будинку за адресою [ADDRESS] , в якому відсутні умови для проживання та перебування малолітньої дитини. Дівчина знаходилася без законних представників. З усних пояснень малолітньої з`ясовано, що вона з матір`ю приїхала за речами до колишнього співмешканця, після чого мати залишила доньку у нього та не повернулася за дитиною. За інформацією Департаменту освіти Харківської міської ради та Харківської обласної державної адміністрації малолітня [PERSON] , [INFO] , не є здобувачем освіти жодного навчального закладу м. Харкова та Харківської області. Відповідно до повідомлення адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради, дитина [PERSON] під спостереженням фахівців не перебувала, Декларація про надання первинної медичної допомоги дівчинці відсутня. Необхідні щеплення відповідно до віку дитини не зроблені. Тому, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення її батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 28.07.202 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено перше судове засідання. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 07.09.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі №953/6415/23 за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивач у судове засідання не з`явилась, 06.09.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про здійснення судового розгляду без її участі, позов просить задовольнити в повному обсязі та, у разі неявки відповідача, розглядати справу з винесенням заочного рішення (а.с.29). Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином (а.с.36-37), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 16.10.2023, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 05 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис №664 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.02.2023 (а.с.3). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.13,18). Так, відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). Згідно відповіді № 7520/11961 від 13.07.2023 Національної поліції України ГУНП в Харківській області ХРУП №1 на запит Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.06.2023 № 03-22/548/23 відносно [PERSON] , [INFO] , повідомлено, що [PERSON] , 1994 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] , інші адреси: [ADDRESS] . За обліками інформаційної бази Національної поліції України з 23.11.2022 року вважається як особа, відносно якої порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України. Також, 13.06.2023 року, відносно [PERSON] працівниками сектору ЮП ВП ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП за належне виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.9). Згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров"я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 23.01.2023, складеного інспектором ЮП ВП ХРУП №2 в Харківській області Цимбал П.С., 23.01.2023 о 12 год. 40 хв. була виявлена малолітня [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] .(а.с.7). З листа КНП «Обласна клінічна травмотологічна лікарня» ХМР №121 від 24.02.2023 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , доставлена бригадою швидкої допомоги до КНП ХОР ОКТЛ 23.01.2023 о 14.00. Дитина знаходилась на стаціонарному лікуванні в дитячому травматологічному відділенні ОКТЛ з 23.01.2023 з діагнозом: закритий забій лівої п`яткової кістки, на тлі апофізита п`яткового горба. Дитині проведено відповідне лікування (фіксація гіпсовою шиною, лфк, фізіотерапевтичне лікування). Біль в ділянці п`яткової кістки певністю пройшов, ходить без сторонньої допомоги. Хода не порушена. За час перебування дитини у відділенні, її постійно відвідувала мати, [PERSON] без ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння. 19.02.2023 мати забрала дитину з відділення у задовільному стані (а.с.12). Згідно листа Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради № 3322/0/57-23 від 30.05.2023, 24.05.2023 о 12 год. 05 хв., бригадою екстреної медичної допомоги №903, переводом з комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна дитяча лікарня №16» Харківської міської ради доставлено неповнолітню дитину [PERSON] , 7 років. З 13.05.2023р. по 24.05.2023р. дівчинка перебувала в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна дитяча інспекційна клінічна лікарня», куди була доставлена працівниками поліції, згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 13.05.2023р. Христина була госпіталізована до педіатричного відділення комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна дитяча лікарня №16» Харківської міської ради, де вона знаходиться у теперішній час. Стан здоров`я дівчинки задовільний (а.с.11). Малолітня [PERSON] , [INFO] , в закладах загальної середньої освіти усіх типів та форм власності Київського району не навчалась/не навчається, також не навчається в закладах освіти м. Харкова та області, що підтверджується відповіддю від 01.06.2023 Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради та відповіддю Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної (військової) адміністрації (а.с.14-15). Також, [PERSON] , [INFO] під спостереженням фахівців поліклініки не перебуває. Декларація про надання первинної медичної допомоги відсутня, що підтверджується листом №118/0/567-23 від 08.02.2023 КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради (а.с.10). Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 20.06.2023 ухвалила вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та доручено Службі у справах дітей по Київському району ДССД підготувати позов до суду, що підтверджується витягом з протоколу засідання Комісії від 20.06.2023 №9 (а.с.16). Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України). Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Враховуючи викладене, зібрані докази, те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, а тому вважає позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Щодо позову в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи вищезазначені обставини, відсутність доказів неспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про позбавлення батьківстьких прав та стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, враховуючи ст. 141 ЦПК України, те, що позивач звільнений від сплати судового збору та те, що заявлено дві позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (1073,60 грн. х 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved