Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

06 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру за [ADDRESS] . На 337/1000 частини квартиру за [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 19.01.2021 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 887. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,54 кв.м., житловою площею 28,56 кв.м., яка належала померлій на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.03.1996 року зареєстрований в реєстрі за № 1-1277. Крім того, 337/1000 частини квартири по [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 36,1 кв.м, у тому числі житловою 24.4 кв.м., яка належить померлій на підставі договору дарування від 25.03.2008 року зареєстрований в реєстрі за № 1271 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18560339. В строки передбачений чинним законодавством [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Починаючи з 2013 року і по сьогоднішній день [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що прийняла спадщину, оскільки фактично прийняла в користування спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , яка за життя належана [PERSON] . Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2023 відкрито провадження по справі. В судове засідання Позивачка не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. В судове засідання Відповідач не з`явився, але надала заяву про розгляд справи у його відсутності, не проти задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини по справі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 19.01.2021 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 887. Факт родинних відносин [PERSON] з померлою донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . 14 липня 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 173, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було видано 14.07.2009 свідоцтво про шлюб серії серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 05.07.2017 року по справі № 522/5527/17, шлюб зареєстрований 14.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 173, розірвано. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] зверталась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але Позивачці було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Судом було встановлено, що з 2013 року і до моменту звернення до суду із даним позовом [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить померлій. [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично до смерті [PERSON] та після користується спадковим майно, а саме квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщину у вигляді: квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,54 кв.м., житловою площею 28,56 кв.м., яка належала померлій на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.03.1996 року зареєстрований в реєстрі за № 1-1277. 337/1000 частини квартири по [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 36,1 кв.м, у тому числі житловою 24.4 кв.м., яка належала померлій на підставі договору дарування від 25.03.2008 року зареєстрований в реєстрі за № 1271 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18560339. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220, 1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частиною 2 статті 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до частини 2 статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право) та вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що [PERSON] прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.03.1996 року зареєстрований в реєстрі за № 1-1277. 337/1000 частини квартири по [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору дарування від 25.03.2008 року зареєстрований в реєстрі за № 1271 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18560339. \~ \~ \~ \~Стосовно заявлених вимог позивачки щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за [PERSON] на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 45,54 кв.м., житловою площею 28,56 кв.м. На 337/1000 частини квартиру за [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 36,1 кв.м, у тому числі житловою 24.4 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Судом встановлено, що до кола спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , входять спадкоємиця першої черги [PERSON] , її мати. На момент смерті [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.03.1996 року зареєстрований в реєстрі за № 1-1277. 337/1000 частини квартиру за [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 25.03.2008 року зареєстрований в реєстрі за № 1271 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18560339. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивачки підлягають захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі. Визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за [PERSON] на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 45,54 кв.м., житловою площею 28,56 кв.м. На 337/1000 частини квартиру за [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 36,1 кв.м, у тому числі житловою 24.4 кв.м. Висновки за результатами розгляду справи. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що Позивачкою обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved