Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.11.2022 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є споживачем фінансових послуг, які надаються відповідачем, користується платіжною карткою/рахунком [NUMBER] / [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом 50000 грн. Вказував, що за інформацією відповідача він має заборгованість в розмірі 87406,71 грн. Вважає, що відповідач самостійно, без будь-яких правових підстав проводить автоматичне списання з належних позивачу рахунків грошових коштів. В своїй позовній заяві позивач просив суд визнати неправомірні дії відповідача в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною карткою [NUMBER] з 13.11.2020, стягнути з відповідача безпідставно списані за період з 13.11.2020 по 01.11.2022 кошти в сумі 80000 грн, моральну шкоду 20000 грн., та заборонити відповідачу автоматичне списання коштів з рахунків позивача. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.12.2022 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримує фінансові послуги банківської установи. Встановлено, що позивач [PERSON] дійсно отримав та користувався кредитною картою [NUMBER] ( [NUMBER] ), яку отримав на підставі укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг від 11.07.2013. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 у справі №552/4851/19, на яке посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 72942,97 грн. та судові витрати 2102 грн., а всього 75044,97 грн. Судове рішення позивачем [PERSON] всупереч закону добровільно виконано не було, по справі судом видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до органів Державної виконавчої служби. Отже, твердження позивача про те, що банком самостійно без будь-яких правових підстав здійснюється автоматичне списання коштів з карткового рахунку не заслуговує на увагу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві заявляє позовну вимогу про визнання неправомірними дії АТ КБ Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною [NUMBER] (UАЗ83052990000029091641051331) починаючи з 13.11.2020. Разом з тим, з наданих до суду виписок по рахунку, в тому числі і тих, які подані безпосередньо позивачем (а.с. 14-17, 82-84), які є належними та допустимими доказами, встановлено, що нарахування штрафів та процентів в період з 13.11.2020 банківською установлю не здійснювалося. Також в поданій до суду позовній заяві позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з АТ КБ ПриватБанк на користь [PERSON] безпідставно \~ \~ \~ \~списані з його платіжної картки/рахунку [NUMBER] кошти за період з 13.11.2020 по 01.11.2022 в розмірі 80000 грн. Дослідженими в справі доказами встановлено, що в зазначений період банківською установою грошові кошти із зазначеного карткового рахунку в сумі 80000 грн не списувалися, будь-які підстави вважати, що у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем на повернення коштів в розмірі 80000 грн, судом не встановлені та не зазначені в поданій до суду позовній заяві. Натомість, як встановлено судом, у позивача [PERSON] виникло зобов`язання на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 552/4851/19 з повернення відповідачу АТ КБ «Приватбанк» коштів на суму 75044,97 грн., яке залишається невиконаним станом на час вирішення даної справи судом. При вирішенні позовної вимоги щодо заборони АТ КБ ПриватБанк» вчиняти дії з автоматичного списання коштів з рахунків [PERSON] для погашення відсотків та штрафних санкцій без його відповідного розпорядження судом враховується таке. Між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав визначені с. 16 Ц України. Враховуючи, що банком не порушено вимог чинного законодавства та умов договору, відповідач прав позивача не порушував, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача припинити вчинення дій, які банківською установою вчиняються в межах зобов`язань, які виникли та існують між сторонами, є безпідставними та не можуть бути задоволені. При вирішенні справи судом також враховується, що позивач [PERSON] є клієнтом банківської установи, що якої звернувся з позовом, тривалий час. Окрім кредитної карти/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) \~ \~ \~ \~між позивачем та АТ КБ ПриватБанк укладені інші договори, правовідносини в яких не є предметом судового розгляду в даній справі. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховується наступне. Ст. 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно положень даної статті, компенсація моральної шкоди може здійснюватися за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправно поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини відповідача. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем [PERSON] не надано жодних доказів порушення відповідачем його прав, наявність таких порушень не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» в цілому заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався. Суд приходить до висновку, що судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави. Понесені позивачем судові витрати, в тому числі і на правову допомогу, не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed