Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , та використовує для побутових потреб газ, який надається ТОВ «Львівгаз збут». ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував повністю вартість спожитого газу. При цьому, позивач посилається на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово комунальних послуг, водночас такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Заборгованість за спожитий природний газ за адресою вказаною вище станом на 11.02.2021 року становить 303\~771 грн. 96 коп. Відповідач не звертався до ТОВ «Львівгаз збут» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 12\~680 грн. 98 коп., 3 % річних в розмірі 10\~557 грн. 18 коп., а також розмір сплаченого судового збору. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 11.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 27.10.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що до матеріалів справи позивачем долучено відомості про фінансовий стан по особовому рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] . Даний особовий рахунок обліковується за адресою: [ADDRESS] площею 45,9 кв.м. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право власності або фактичне користування газом відповідача за даною адресою. Відповідно до даних документів відповідач [PERSON] мав у спільній частковій приватній власності 3/10 частини даної квартири. Згідно примітки, внесеної ОКП ЛМР «БТІ та ЕО», до квартири належала веранда 1-1 площею 16,2 кв.м., що становила 3/10 квартири [ADDRESS] і належала [PERSON] , та таку демонтовано, а загальна площа квартири залишилась 33,2 кв.м. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.11.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Окрім того, залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. При цьому, уточнив, що при проведенні перевірки абонента по особовому рахунку [NUMBER] було виявлено включення в газову мережу з відведенням газу по шлангу, що належним чином працівниками АТ "Львівгаз" було заактовано. Даним актом встановлено, що шланг простягається із помешкання [PERSON] до будинку [PERSON] . Відповідно, нарахування за газ здійснено [PERSON] , оскільки особовий рахунок відкрито на нього, встановлено факт відводу газу по шлангу до помешкання останнього. При цьому, такі нарахування здійснено за фактичними показаннями приладу обліку спожитого газу (лічильника), адже забір газу через шланг здійснювався із газової труби на ділянці за виходом із лічильника, тобто, не оминаючи такий. Позивачем визначено співвідповідачем [PERSON] , оскільки лічильник та включення шлангу знаходяться у помешканні останнього. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вважають, що дійсним боржником є [PERSON] , у помешканні якого встановлено прилад обліку спожитого газу. Додатково відповідач зазначив, що 3/10 частини спільної частки у квартирі [ADDRESS] належали відповідачу [PERSON] , але з 2012 року приміщення квартири 1-1 площею 16,2 кв.м. - веранда, що становила 3/10 частини квартири [ADDRESS] і належала [PERSON] , демонтовано. Отже, квартира [ADDRESS] за даною адресою повністю належить [PERSON] і даний факт підтверджено витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця (продавця) квартири сплачувати борги старих (нових) власників (наймачів) квартири за отримані ними житлово - комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Разом із тим, останнім подано письмові пояснення по суті спору. Позовні вимоги щодо стягнення з нього суми заборгованості не визнає, адже нарахування боргу [PERSON] за послуги з газопостачання було здійснено по показниках лічильника, який був зареєстрований на останнього. При цьому, вказав, що оплачує комунальні послуги по своєму, окремому лічильнику за своєю адресою проживання. Представник третьої особи - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Куцик В.Б. в ході розгляду справи наголосив на тому, що у даному випадку відсутній спір стосовно розміру заборгованості, який ніким із відповідачів не оспорюється, а також щодо обсягів спожитого газу, адже відповідачі показів лічильника не заперечують. Тому в дійсності існує спір щодо того, хто є споживачем газу і повинен оплатити заборгованість. В контексті цього зазначив, що будинок [PERSON] розташований поруч із будинком [PERSON] , практично стіна в стіну, факт здійснення відводу газу до помешкання [PERSON] заактовано працівниками АТ "Львівгаз", акт про це [PERSON] не оскаржувався, натомість останній здійснив часткові проплати боргу за спожитий газ, чим підтверджено факт споживання ним газу. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та обґрунтування заперечень проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.8 ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що у власності відповідача [PERSON] перебувало нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] . В подальшому ухвалою від 10.02.2012 року Франківськии районним судом м. Львова затверджено мирову угоду між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо визначення відповідних часток у вказаному нерухомому майні та земельній ділянці, на якій воно розташоване. Згідно вказаної ухвали суду свою частку у квартирі [PERSON] відступив [PERSON] , в обмін на що [PERSON] , [PERSON] відмовилися від виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.05.2007 року у справі №2-238/07 в частині знесення самовільно збудованого житлового будинку, зблокованого із житловим будинком [ADDRESS] , знесення встановленої огорожі між земельними ділянками, які виділяються у власність сторін, та відключення газопостачання, енергопостачання і водопостачання від самовільно збудованого житлового будинку та дають згоду на його узаконення у встановленому законом порядку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що відчужив свою нерухому власність за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] та побудував поруч із належним останньому будинком свій будинок із фактичним приляганням стін обох домоволодінь із невеликим технологічним просвітом. Свій абонентський рахунок, відкритий на споживання газу за адресою: [ADDRESS] , він не закривав. При цьому, між ним та [PERSON] відбувалися часті конфлікти з приводу користування майном. Відповідно до доданого позивачем розрахунку розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 11.02.2021 року становить 303\~771 грн. 96 коп. основного боргу, інфляційні витрати - 12\~680 грн. 98 коп., 3 % річних - 10\~557 грн. 18 коп. Згідно із\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2\~ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496 (далі\~Правила постачання), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2498 (далі - Типовий договір №2498), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 (далі - Типовий договір №2500) та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки споживачів визначені Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500, а саме розділом ІІ «Предмет Договору», розділом ІІІ «Надійність та якість газопостачання», розділом ІV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки Постачальника». Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору №2500 (а.с.9-11), який також є у загальному доступі, цей договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496, та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник. Як встановлено в ході судового розгляду, абонентський рахунок № [NUMBER] по газопостачанню відкрито на [PERSON] , що останнім не заперечується. По цьому особовому рахунку згідно відомостей про фінансовий стан у травні 2018 року здійснювалась оплата в розмірі 31192,63 грн., а в червні 2019 року - 6809,05 грн., чим підтверджується згода абонента [PERSON] на приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1875-ІV), визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо заперечень [PERSON] , які зводяться до наполягань на відсутності у нього обов`язку щодо сплати визначеної позивачем заборгованості, суд зазначає наступне. Як вбачається із розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів позовної заяви, борг в розмірі 303\~771 грн. 96 коп. нарахований в межах особового рахунку № [NUMBER] . Вказаний особовий рахунок відкрито на відповідача [PERSON] , що не спростовувалося ним в судовому засіданні, а також підтверджується актом інвентаризації об`єктів побутового споживача (особовий рахунок № [NUMBER] ). Згідно відповіді РГК «Львівгаз» від 24.11.2021 року, відповідно до інформації із бази даних Товариства, за адресою [ADDRESS] (o/p № 0900416630) були проведені контрольні огляди та зняття фактичних показників лічильника зокрема: 27.09.2016 представником Товариства по особовому рахунку [NUMBER] проведено контроль зняття показників лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 28437,00 м?. 21.09.2017 представником Товариства по особовому рахунку [NUMBER] проведено контроль зняття показників лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 30310,00 м?; 20.12.2017 представником Товариства по особовому рахунку [NUMBER] проведено контроль зняття показників лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 30689,00 м?; 02.05.2018 представником Товариства по особовому рахунку [NUMBER] проведено контроль зняття показників лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 31115,00 м?. За період з 2015 по 05.09.2019 по особовому рахунку № [NUMBER] споживачем жодного разу не було передано фактичного показника лічильника, відтак, нарахування за даний період проводилось розрахунковим методом відповідно до положень визначених абзацом другим п.4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ та п. 5.5. розділу V Типового договору розподілу, на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання такого споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 05.09.2019 у ході обстеження газової мережі та газових приладів абонента (o/p № 0900416630) за адресою: [ADDRESS] , працівниками АТ «Львівгаз» було виявлено ознаки порушення вимог кодексу ГРМ, а саме: несанкціонований відбір природного газу, про що складено Акт № 005697 від 05.09.2021 року. У вищезазначеному акті констатовано, що здійснено несанкціонований відбір природного газу [PERSON] з газопроводу, який знаходиться в приміщенні [PERSON] через гумовий шланг в приміщення будинку, який належить [PERSON] . Зазначений акт [PERSON] не оскаржувався. Більш того, як з`ясовано в ході розгляду справи, у день виявлення порушення [PERSON] не надав доступу до свого помешкання, що зафіксовано під відеозапис працівниками АТ "Львівгаз". З дослідженого відеофайлу "Відео недопуску.mp4" слідує, що [PERSON] не заперечив, що є абонентом споживання газу по [ADDRESS] , та ухилився від відповіді про наявність в нього газових приладів та способу опалення житлового будинку. Також даним відеозаписом повністю спростовуються твердження відповідача [PERSON] про те, що на момент виявлення порушення він був відсутній, адже на відеозаписі чітко зафіксована його присутність та спілкування із працівниками АТ "Львівгаз". Відтак, оскільки особовий рахунок № [NUMBER] відкрито саме на [PERSON] , враховуючи той факт, що акт про порушення № 005697 від 05.09.2021 року складено щодо здійснення [PERSON] несанкціонованого відбору природного газу, який [PERSON] не оскаржено, та абонентом [PERSON] неодноразово здійснювалися проплати заборгованості за газ по вказаному абонентському рахунку на значні суми, а саме у травні 2018 року здійснювалась оплата в розмірі 31192,63 грн., а в червні 2019 року - 6809,05 грн., чим підтверджено наявність фактичних договірних відносин з постачальником природного газу і споживання такого газу, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з нього суми заборгованості в розмірі 303\~771 грн. 96 коп. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що він не міг споживати газ внаслідок відсутності у його будинку газових приладів з посиланням на акт інвентаризації об`єктів побутового споживача абонентського рахунку № [NUMBER] від 13.09.2019 року і вважає такі доводи неспроможними з огляду на те, що відповідна інвентаризація здійснювалась через 8 днів після виявлення порушення, а саме 13.09.2019 року, хоча саме порушення заактоване 05.09.2019 року. Такий розрив у часі між датою виявлення порушення і оглядом помешкання [PERSON] зумовлений об`єктивними причинами, адже 05.09.2019 року [PERSON] не допустив працівників АТ "Львівгаз" до свого помешкання, а за час до 13.09.2019 року, як пояснили представник позивача та третьої особи в судовому засіданні, могло відбутися переобладнання в будинку. На користь цього свідчить те, що попри запевнення [PERSON] , що його будинок не опалюється, газових приладів не має, при проведенні інвентаризації виявлені в помешканні [PERSON] газові труби з розривом для лічильника, який демонтований і на час огляду перебував на землі (зафіксовано під відеозапис). Також попри заперечення [PERSON] у судовому засіданні про те, що його будинок не обладнаний батареями, згідно оглянутого та дослідженого відеозапису, наданого представником АТ "Львівгаз", у гаражі будинку [PERSON] змонтовані три батареї опалення (відеофайл "Відео в помешканні.mp4"). У судовому засіданні відповідач [PERSON] так і не зміг пояснити суду, куди ведуть газові труби, вмонтовані у стіни, та до яких приладів, якщо, як стверджує відповідач, таких у нього немає. При цьому, заслуговують на увагу і є обгрунтованими пояснення представника позивача про те, що в ході інвентаризації представники постачальної організації не наділені правом проводити обшук у житлі і поверхнево оглядають лише візуально доступні місця. Відповідно, приховані місця та сховки є недоступними. А тому, актом інвентаризації від 13.09.2019 року констатовано відсутність газових опалювальних приладів та наявність в [PERSON] електричної плити на кухні, однак, такий акт не є належним доказом того, що газоспоживання [PERSON] не здійснюється, враховуючи, що відеофіксацією з місця проведення огляду підтверджується наявність в помешканні останнього батарей опалювання, газових труб тощо. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до положень\~глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, оператор газорозподільної системи в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням\~Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, а також нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у таких випадках: несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; отримання від Оператора газотранспортної системи (далі - Оператора ГТС) повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках: відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором газорозподільних систем (далі - ГРМ) договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням\~Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; розірвання договору розподілу природного газу; несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу засіб вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) чи ГРМ; несанкціоноване відновлення газоспоживання; визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідач [PERSON] не звертався до оператора газорозподільної системи в установленому законодавством порядку із вимогою/заявою про припинення газопостачання або розірвання договору про газопостачання, відтак, не реалізував свого права на відмову від послуг та закриття особового рахунку № [NUMBER] . Більше того, суд звертає увагу на факт часткової оплати [PERSON] суми боргу, а саме в травні 2018 рік останнім сплачено 31\~192 грн. 63 коп., в червні 2019 рік 6\~809 грн. 05 коп., що відображено в розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , та свідчить про визнання відповідачем боргових зобов`язань. Зважаючи на викладене, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 303\~771 грн. 96 коп. Разом із тим, підстав для стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] суд не вбачає, адже дослідженими належними і допустимими доказами, які у своїй сукупності є достатніми, в ході судового розгляду доведено, що фактичним боржником є саме відповідач [PERSON] . Щодо стягнення з [PERSON] інфляційних витрат в розмірі 12\~680 грн. 98 коп. та 3 % річних в розмірі 10\~557 грн. 18 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року. Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Таким чином, державою на період воєнного стану запроваджено особливі гарантії для споживачів житлово-комунальних послуг, які полягають в тому, що на період воєнного стану забороняється як нарахування, так і стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних нарахованих на заборгованість. При цьому, дані гарантії не обмежують строки виникнення заборгованості строком дії воєнного стану. А тому, в силу своєї особливої правової природи покликані зменшити фінансове навантаження на боржника у зв`язку із виникненням обставини непереборної сили - запровадження воєнного стану в державі. Запровадженими постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» гарантії передбачають встановлення заборони стягнення з боржника неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, якщо таке стягнення підлягає застосуванню у період воєнного стану, незалежно від часу виникнення заборгованості і саме такий підхід забезпечує рівність усіх споживачів-боржників в умовах особливого правового режиму - воєнного стану, який однаковою мірою стосується усіх споживачів незалежно від часу виникнення заборгованості. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних витрат, оскільки на всій території України з 24 лютого 2022 року та станом на дату винесення рішення введено воєнний стан. Відповідно до \~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4906 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: partial