Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

В липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив: (а) позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] ; (б) встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , призначивши опікуном [PERSON] , [INFO] ; (в) стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) з відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня подання до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свою заяву тим, що він є дідусем неповнолітньої [PERSON] . Батько [PERSON] загинув під час несення служби в ЗСУ, мати дівчинки веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними та наркотичними засобами, не піклується про свою доньку, не виявляє до неї інтересу, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим звертається до суду з вказаними вимогами в інтересах дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримують позовні вимоги, просили їх задовольнити, надано до матеріалів справи висновок про доцільність встановлення опіки від 09.10.2023 року. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином вважається повідомленою про день, час та місце судового засідання у відповідності до ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позовну заяву не надала, будь-яких клопотань на адресу суду не направила. Представник третьої особи ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Через канцелярію суду надійшли письмові заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в яких вони зазначили, що донька [PERSON] - [PERSON] не займається донькою [PERSON] , не допомагає матеріально, веде аморальний спосіб життя: вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, зовсім не з`являється додому. Євою займається позивач, водить її на різні гуртки, вдягає, піклується про неї та її розвиток. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після шлюбу [PERSON] змінила прізвище на шлюбне з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 7). Позивач [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , в графі батьки в свідоцтві про народження дитини зазначено батьком - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). [PERSON] разом із онукою [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.15а -16). Згідно акту від 26.06.2023 року [PERSON] зареєстрована однак не проживає за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою проживає [PERSON] разом із онукою [PERSON] , яку він утримує матеріально, забезпечує усим необхідним, займається її вихованням. Батько [PERSON] загинув в ЗСУ, а інших родичів, крім дідуся, в дитини не має (а.с.28). ВІДДІЛЕННЯМ ПОЛІЦІЇ № 3 КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ видано довідку 17.04.2023 року у відповідності до якої [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуку та місце її знаходження не встановлено (а.с.12). [PERSON] з 2018 року працює приватним підприємцем, за період з травня 2022 рок3у по квітень 2023 року отриманий ним дохід складає 96 000 гривень, за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року складає 48 000 гривень (а.с.19-20) За станом здоров`я [PERSON] може бути опікуном своєї онуки, що підтверджується висновком № 553 про стан здоров`я від 04.05.2023 року ( а.с. 18). За обліками МВС громадянин України [PERSON] , [INFO] станом на 31.05.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває ( а.с.22). Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, наданого ВИКОНКОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ [PERSON] , [INFO] доцільно позбавити батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . До суду надано висновок ВИКОНКОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ згідно якого вважають за доцільним встановлення опіки над [PERSON] . [PERSON] оскільки це відповідає інтересам дитини. Батьки, за нормами ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, у відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. За правилами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Положенням частини 1 статті 81 ЦПК України визначено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». На думку суду позбавлення відповідачки батьківських прав не суперечить також інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батьків у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачкою в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення їх від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, знаходиться у розшуку, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. За приписами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття на користь майбутнього опікуна [PERSON] , [INFO] . Статтею 55 ЦК України визначено: опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і визначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. За правилом статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. З урахуванням наданого ВИКОНКОМОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ висновку щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном по відношенню онуки: [PERSON] , [INFO] , суд вважає за доцільним задовольнити позовні вимоги і в цій частині.

Outcome: approved