Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло серії та номер б/н, виданого Вільнянською міською радою народних депутатів 25.12.1997. Відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 30.08.2021 [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , [PERSON] , громадянки США [PERSON] )вона ж [PERSON] ) передала у власність [PERSON] , а останній прийняв частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , і сплатив визначену за домовленістю сторін грошову суму. Відповідачі, надавши свою згоду на відчуження належних їм часток квартири, натепер не є власниками квартири, у ній не проживають вже понад один рік, однак зареєстровані за адресою відчуженої квартири, при тому, що фактично втратили право користування житловим приміщенням. Те, що відповідачі продовжують бути зареєстровані у даній квартирі, порушує права позивача як власника, окрема, впливає на порядок нарахування та сплати у квартирі комунальних послуг, призначення субсидії, можливість вільного розпорядження квартирою. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.03.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, зазначила, що просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. 24.05.2023 від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2021 за ним у Державну реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на частки квартири [ADDRESS] . Разом з тим, відповідача, здійснивши відчуження належних їм часток квартири, шляхом укладення договору купівлі-продажу станом на сьогоднішній день не є власниками квартири, у ній не проживають, втратили право користування, однак продовжують бути зареєстрованими за адресою відчуженої квартири. Після укладення договору купівлі-продажу жодних заходів щодо зняття з реєстрації відповідачі не вживали. Зазначив, що він, як і позивач, своєї згоди на подальшу реєстрацію місця проживання відповідачів у квартирі після відчуження не надавав і не надає. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 201 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.03.2023, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 30.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Чепець\~О. С. укладеного між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , [PERSON] громадянки Сполучених Штатів Америки [PERSON] )вона ж [PERSON] ) (продавцями) та [PERSON] (покупцем) продавці передали у власність, а покупець прийняв частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] і сплачує за них визначену за домовленістю сторін грошову суму. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , власником частки є [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 96 від 12.09.2022, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 (чотири) особи, а фактично не проживають: 1) [PERSON] (проживає в [ADDRESS] ); 2) [PERSON] (проживає в Польші, м.\~Румія); 3) [PERSON] (проживає в США, штат Мінесота); 4) [PERSON] , проживає в [ADDRESS] ; зі слів [PERSON] . За змістом ч. 1 ст.:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2019_02_28/pravo1/T030435.html?pravo=1#843047" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК\~України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст.391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачі за зазначеною адресою не проживають, не є власниками, суд приходить до висновку, що вони втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, що стосується вимоги щодо примусового зняття з реєстраційного обліку, то таке примусове зобов`язання не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені, зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», відповідно до якого орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. З огляду на зазначене, зняття особи із зареєстрованого місця проживаня проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування житлом. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку особи, яка втратила право користування житловим приміщенням. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду, тому в задоволенні передчасних позовних вимог про примусове зняття з реєстрації місця проживання необхідно відмовити. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постановівід 04 грудня 2019 року у справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18). Враховуючи, що представник позивача не наполягав на стягненні судового збору, слід судовий збір віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial