Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності зареєстрована квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,01 кв.м, житлова площа 37,2 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстроване орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. [INFO] дід позивачки [PERSON] помер та право власності на його частку у спільній власності перейшло до [PERSON] .. 30.08.2008 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище. 17.11.2011 з її згоди та зі згоди усіх співвласників квартири для вирішення питання з працевлаштування у вищевказаній квартирі був зареєстрований колишній співмешканець її матері [PERSON] [PERSON] , але жодного дня він не проживав у спірному помешканні. Будь-яких речей чи іншого особистого майна, які б належали [PERSON] в квартирі немає. Розмір плати за комунальні послуги постійно збільшується, вони не можуть сплачувати всі комунальні послуги за відповідача, та його реєстрація у вказаному житлі позбавляє їх права на оформлення субсидії. У добровільному порядку вирішити питання зняття з реєстрації в органах Департаменту реєстраційних послуг неможливо, оскільки відповідач не приймає ніяких мір щодо вирішення цього питання та його місце перебування невідоме. Своїми діями відповідач порушує права співвласників квартири, створює перешкоди у користуванні належною їм квартирою. Посилаючись на викладені обставини, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 21.07.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач вкотре у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу розглядати без їх участі, про що суду подали письмові заяві. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 11.03.2001 нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 30.08.2008 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] 27.12.2016 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Туріченко О.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] .. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказане майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на кв. [ADDRESS] . Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, згідно з довідкою, виданою 30.06.2023 ОСББ «Центральна 3», [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , колишній співмешканець її матері [PERSON] [PERSON] був зареєстрований 17.11.2011, за даною адресою не проживав та не проживає по теперішній час. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] , проживає з 1982 року, її сусідами є позивачка з чоловіком та дітьми, а також їхня бабуся. Відповідача вона знає, він є чоловіком матері позивачки. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживав та не проживає на теперішній час, останній раз вона його бачила у 2020 році. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved