Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності №2043-К-Н-О від 10.08.2022р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21.10.2015р. в розмірі 45324,41 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що відповідач порушив умови користування кредитними коштами, наданими йому у вигляді кредитної лінії до банківської платіжної картки, оскільки допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 13.02.2023р. складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37695,56 грн. та відсотками за користування кредитом в розмірі 7628,85 грн. Від відповідача не надходило письмового відзиву проти позову. 22.06.2023р. судом відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.08.2023р. та 29.09.2023р. на адресу суду надходили заяви від представника позивача Савіхіна А.М., яка діє на підставі довіреності №3725-К-Н-О від 08.11.2022р., про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням яких в остаточному варіанті заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості в розмірі 29\~924,41 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. В судовому засіданні представник позивача Зборовська С.Є., яка діє на підставі довіреності №8527-К-О від 15.08.2023р., підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила, що зменшення розміру позовних вимог обумовлено тим, що відповідач після відкриття провадження у справі в добровільному порядку здійснив часткове погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого станом на 09.10.2023р. непогашеною залишилась кредитна заборгованість в сумі 22424,41 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах суми 22424,41 грн. Пояснив, що не заперечує факт отримання кредитних коштів та їх несвоєчасне повернення. Проте зазначив, що починаючи з липня 2023 року він щомісячно вносить платежі на погашення кредитної заборгованості в розмірі по 7\~500 грн. на місяць, внаслідок чого загальна сума його боргу перед банком складає 22424,41 грн. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21.10.2015р. відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку /а.с. 19/. 08.02.2018р. відповідачем було отримано у позивача платіжну банківську кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 31.12.2021р. із нульовим кредитним лімітом /а.с. 17/. 05.01.2022р. відповідач був ознайомлений із тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна» ПАТ КБ «ПриватБанк» та підписав паспорт споживчого кредиту, яким погодив умови використання кредитного ліміту по платіжній банківській кредитній картці /а.с. 20-24/. 05.01.2022р. відповідач отримав платіжну банківську кредитну картку № [NUMBER] із строком дії до 31.12.2025р. на умовах кредитування картка «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 38 000 грн. /а.с. 18/. За змістом розділу 5 паспорту споживчого кредиту позичальник повідомлений про те, що за карткою «Універсальна» розмір процентної ставки за користування кредитними коштами є фіксованим і складає 42% річних, а повернення кредиту здійснюється шляхом внесення позичальником коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому біло здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального платежу складає 5% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно, а у разі прострочки, то починаючи з другого місяця прострочення 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. Згідно виписки руху коштів по картковому рахунку відповідача у ПАТ КБ «ПриватБанк» починаючи з 04.03.2022р. відповідач активно користувався картковим рахунком для здійснення банківських операцій за рахунок кредитних коштів. Разом з тим, всупереч умов кредитування відповідачем не здійснювалось поповнення його карткового рахунку для погашення поточної заборгованості перед банком. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по карткового рахунку відповідача станом на 01.02.2023р. за відповідачем обліковувалась кредитна заборгованість на загальну суму 45324,41 грн., з яких 37695,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7628,85 грн. за простроченими відсотками /а.с. 9-16/. Згідно виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача станом на 05.10.2023р. за період з 02.02.2023р. по 05.10.2023р. відповідачем було внесено на його картковий рахунок різними платежами суму коштів в загальному розмірі 23 100 грн., внаслідок чого на момент розгляду справи за відповідачем обчислюється кредитна заборгованість на загальну суму 22424,41 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повернув своєчасно кредитної заборгованості, обчисленої позивачем, то останній звернувся до суду з даним позовом. Тож між сторонами склалися кредитні правовідносини та існує спір щодо виконання кредитних зобов`язань, який регулюється умовами укладеного договору та нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст. 624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що отримавши кредитні кошти за рахунок кредитного ліміту, починаючи з квітня 2022 року відповідачем не вносилось на погашення кредитної заборгованості відповідних платежів у їх мінімальному розмірі, погодженому сторонами, а відтак відповідач допустив порушення свого зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого у останнього наявне право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків за фактичний час користування кредитними коштами. Наведений банком розрахунок суми заборгованості відповідача не оспорюється відповідачем і відповідає умовам кредитування, погодженого сторонами. Натомість, враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості, внаслідок чого непогашеною залишилась частина кредитної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22424,41 грн., то позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними саме в межах такої суми. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684 грн. /а.с. 1/. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Отже, приймаючи до уваги, що часткове задоволення позовних вимог обумовлено тим, що відповідач в добровільному порядку сплатив на користь позивача частину заборгованості вже після відкриття провадження у справі, то суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування позивачу суми понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, а тому на підставі п. 4 ч. 3, ч. 9 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму коштів в розмірі 2684 грн. в якості відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial