Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-15 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивачка), в особі представника, адвоката Оберемчук О.О., звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), зазначивши третьою особою Макарівську державну нотаріальну контору, в якому вказала, що [INFO] помер її брат [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на: частину житлового будинку, що [ADDRESS] ; частину земельної ділянки площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; частину земельної ділянки площею 0,058 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивачка володіє на праві спільної часткової власності іншою частиною вказаного вище житлового будинку на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] . Та має право на спадкування за заповітом на вказані земельні ділянки в рівній з братом частині. Так, їх мати, [PERSON] після своєї смерті залишила заповіт, згідно якого своє майно заповіла в рівних частинах сину [PERSON] та доньці [PERSON] (позивачці). Заявниця свою частину спадкової маси згідно заповіту після смерті матері прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв, проте за життя не оформив своїх спадкових прав та свідоцтво про право на спадщину на вказані вище земельні ділянки не отримав. Заявниця на день смерті брата [PERSON] проживала з ним за однією адресою та доглядала останнього, оскільки він зловживав спиртними напоями та потребував стороннього догляду, крім того заявниця організовувала та несла всі витрати, пов`язані з його похованням. Зважаючи на те, що позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] до дня його смерті за однією адресою, остання вважала, що спадщину прийняла. Проте, при її звернені до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з посиланням на те, що останнє зареєстроване місце проживання спадкодавця відмінне від зареєстрованого місця проживання позивачки та рекомендовано звернутись до суду. Те, що позивачка проживала разом із спадкодавцем до дня його смерті за однією адресою підтверджується відповідною довідкою Лишнянської сільської ради №402 від 28.09.2022 року. Враховуючи наведене позивачка просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] до дня його смерті. Встановлення даного факту заявниці необхідно для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] . Крім того, в позивній заяві [PERSON] вказала, що дочка померлого (відповідачка у справі, дошлюбне прізвище якої - [PERSON] ) [PERSON] , від своїх обов`язків по утриманню спадкодавця ухилялась, з батьком не проживала, ніякої допомоги йому не надавала. Спадкова ж справа до майна померлого [PERSON] була заведена у день надходження заяви відповідачки про прийняття спадщини до нотаріальної контори, коли відповідачка була відсутня на території України та з пропущенням строку. Позивачка вважає, що заява [PERSON] (нерезидента) про прийняття спадщини від 15.06.2018 року, подана та оформлена з порушенням вимог ЗУ «Про нотаріат» та ЗУ «Про міжнародне приватне право». Так, для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном за участю іноземних органів влади або які від них виходять, повинні прийматися нотаріусами за умови легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Проте, дана заява [PERSON] не легалізована та на ній не проставлено апостилю. Крім того, заява про прийняття спадщини подана до нотаріуса не особисто [PERSON] , а також не через довірену особу. Тож, враховуючи наведене, посилаючись на вимог ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 202, 219 ЦК України, заявниця просить суд визнати недійсною заяву про прийняття спадщини [PERSON] , яка датована 15.06.2018 року, зареєстрована у Макарівській районній державній нотаріальній конторі Київської області за №526 від 03.07.2018 р. Ухвалою судді Макарівського районного суду Тандира О.В. 29.03.2023 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою від 29.03.2023 року встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України та витребувано від: 1) Макарівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №178/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] ; 2) Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України (на в`їзд до території України) в період з 15.06.2018 року по 04.07.2018 року включно, [PERSON] , [INFO] . 13.04.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2023 року до суду надійшли матеріали спадкової справи №178/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , які приєднані до матеріалів справи (а.с.64-101). 25.04.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2023 року до суду надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.113, 114). Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду №276 від 31.05.2023 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 року дана справа №370/406/23 була передана на розгляд судді Макарівського районного суду Косенко А.В. (а.с.129, 130). Ухвалою суду від 20.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 12.10.2023 року. В судовому засіданні 12.10.2023 року представник позивача, адвокат Оберемчук О.О., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила. Про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, розміщене на сайті 26.09.2023 року (а.с.154). Відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, судова повістка була надіслана відповідачці за останньою відомою адресою реєстрації в Україні (а.с.53). Проте, відповідачка її не отримала, поштове відправлення №0600226407615 (а.с.157-158) повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 04.10.2023 року. Третя особа згідно поданого листа просила слухати справу у відсутності її представника, а рішення прийняти відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.156). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона жила через дві хати від сім`ї [PERSON] . Вказала, що за життя [PERSON] допомагала мати, а коли вона померла десь у 2014-2015 році, його доглядала [PERSON] , та поховала його після смерті. Згідно поданих письмових показів свідка [PERSON] , засвідчених старостою Лишнянського старостинського округу Оксаною Дерев`янченко, які приєднані до матеріалів справи (а.с.147), остання повідомила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та була сусідкою [PERSON] . З [PERSON] має нормальні сусідські стосунки. [PERSON] після смерті матері [PERSON] продовжувала проживати за адресою [ADDRESS] , так як доглядала за братом [PERSON] , який мав за життя залежність від алкоголю. [PERSON] постійно зловживав алкоголем, тому не міг сам собі зварити їсти чи випрати речі, задовольнити елементарні людські потреби, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. В будинку [ADDRESS] [PERSON] проживала до смерті [PERSON] , вона його поховала. Доньку [PERSON] жодного разу не бачила, до батька вона не приїжджала. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2018 року (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на частину житлового будинку, що по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23.11.2006 року (а.с.18) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13395470 від 30.01.2007 року (а.с.19). Крім того, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і на: частину земельної ділянки площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; частину земельної ділянки площею 0,058 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; на частину від частини житлового будинку, що [ADDRESS] , які [PERSON] за життя успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте юридично не оформив та свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не отримав. Так, згідно заповіту, посвідченого18.08.2009 року секретарем виконкому Лишнянської сільської ради Парфенюк Г.С., зареєстрованого в реєстрі за №27, [PERSON] все своє майно заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному (а.с.14). За життя [PERSON] на праві власності належало наступне майно: частина житлового будинку, що по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23.11.2006 року (а.с.18) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13395470 від 30.01.2007 року (а.с.19); земельна ділянка площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №310520 від 07.12.2005 року (а.с.20); земельна ділянка площею 0,058 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №310521 від 07.12.2005 року (а.с.21.). Як вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.10.2013 року Макарівською районною державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] за заповітом, посвідченим 18.08.2009 року №27, в рівних частках є її діти: син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна [PERSON] не видавалось (а.с.15). Позивач у справі, [PERSON] належить до спадкоємців другої черги за законом після смерті [PERSON] , як рідна сестра померлого. Їх родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 30.10.1965 року (а.с.12) та копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.10.1968 року (а.с.13), де їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Оскільки [PERSON] проживала з братом [PERSON] за однією адресою на день його смерті, вважала, що спадщину прийняла відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Проте, при її зверненні до Макарівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (а.с.90), їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що останнє зареєстроване місце проживання спадкодавця відмінне від зареєстрованого місця проживання позивачки та рекомендовано звернутись до суду (відмова нотаріуса №418 від 06.10.2022 року, а.с.22, 98). Поряд з тим, факт проживання позивачки разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті за однією адресою підтверджується довідкою Бишівської сільської ради №402 від 28.09.2022 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із [PERSON] проживала, але не була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , - сестра (а.с.11). Факт проживання позивачки разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті за однією адресою підтверджується також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи №178/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Макарівською державною нотаріальною конторою (а.с.64-101), з заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса звернулась його донька (відповідач у справі) [PERSON] громадянка російської федерації (а.с.66). Як вбачається зі змісту даної заяви про прийняття спадщини [PERSON] , зареєстрованої нотаріусом 03.07.2018 року за №526, в ній вона посилається на вимоги цивільного та сімейного кодексів російської федерації. До своєї заяви про прийняття спадщини [PERSON] додала зокрема копії наступних документів: паспорт громадянки російської федерації (а.с.73-74); свідоцтво про народження, де її батьком вказаний [PERSON] (а.с.68); свідоцтво про шлюб, звідки вбачається зміна її прізвища із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.75-76). Копії даних документів та сама заява про прийняття спадщини засвідчені [PERSON] нотаріусом Саяногорського нотаріального округу республіки хакасія російської федерації. В матеріалах спадкової справи також міститься копія конверта, де відправником вказана [PERSON] , адреса відправника «м. Саяногорськ, республіки хакасія», отримувачем вказана [PERSON] , адреса отримувача « [ADDRESS] » (а.с.78), а також копія квитанції про сплату «ел.адм.подат.», платником якого є [PERSON] (а.с.79). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2023 року: відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою російської федерації [PERSON] , [INFO] , в період з 2020 по 2023 роки в базі даних не виявлено (а.с.113). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №52480924 від 03.07.2018 року інформація щодо наявності посвідченого заповіту від імені [PERSON] , відсутня (а.с.82). Інших спадкоємців майна померлого [PERSON] за законом/заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, що підтверджується матеріалами спадкової справи №178/2018 (а.с.64-101). Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Тож, встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] до дня його смерті, необхідно заявниці для оформлення своїх спадкових прав, як спадкоємця другої черги за законом майна померлого. У постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі № 200/14136/17 зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 204/2707/19, державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов в частині позовних вимог про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із [PERSON] до дня його смерті, такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачка, яка належить до спадкоємців другої черги за законом, проживала зі спадкодавцем [PERSON] за однією адресою до дня його смерті, що підтверджується довідкою Бишівської сільської ради №402 від 28.09.2022 року та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , проте нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення своїх спадкових прав до майна померлого брата [PERSON] . Щодо позовних вимог про визнання заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 15.06.2018 року недійсною, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, дочка померлого [PERSON] , а відповідач у справі [PERSON] є громадянкою російської федерації (а.с.66, 73). Відповідно до вимог ст. 99 ЗУ «Про нотаріат» дії, пов`язані з охороною майна, що залишилося після смерті іноземця на території України, або майна, яке належить одержати іноземцю після смерті громадянина України, а також з видачею свідоцтва про право на спадщину щодо такого майна, здійснюються відповідно до законодавства України. Оформлення спадщини іноземцем, яка була відкрита на території України, охоплюється приватно-правовими відносинами з іноземним елементом, що є сферою регулювання Закону України «Про міжнародне приватне право». Статтею 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Нормативно-правовим актом, що визначає загальні положення про спадкування є, зокрема, Цивільний кодекс України. Відповідно до ч.2 ст.1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно вимог ст.44 ЗУ «Про но нотаріат» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Тобто, законодавство України припускає ведення спадкових справ довіреними особами спадкоємців. Оформлення довіреності нерезидентом відбувається у нотаріуса іноземної держави або консулом посольства України в країні, де проживає спадкоємець. Довіреність має бути перекладена українською мовою та пройти процедуру легалізації (підтвердження дійсності цього документа). У змісті довіреності зазначаються дані спадкоємця та довіреної особи, а також детально прописуються її повноваження щодо оформлення спадщини. Поряд з тим, як встановлено судом, та вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України: відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою російської федерації [PERSON] , [INFO] , в період з 2020 по 2023 роки в базі даних не виявлено (а.с.113). Звідки слідує, що особисто заяву про прийняття спадщини [PERSON] до нотаріуса не подавала. Крім того, в матеріалах справи відсутня довіреність [PERSON] на ім`я довіреної особи на ведення спадкової справи (зокрема і повноважень такої особи на подання заяви про прийняття спадщини), зокрема і на ім`я гр. [PERSON] , на ім`я якої в матеріалах спадкової справи містить квитанція про сплату «ел.адм.подат.» (а.с.79). Крім того, як вбачається зі змісту даної заяви про прийняття спадщини [PERSON] , в ній вона посилається на вимоги цивільного та сімейного кодексів російської федерації. Тож, судом встановлено, що заява [PERSON] про прийняття спадщини подана з порушенням вказаних вище норм чинного законодавства України, а відтак позовні вимоги про визнання такої заяви недійсною є обґрунтованими з вказаних вище підстав та підлягають задоволенню. Поряд з тим, слід заначити, що посилання заявниці про визнання заява [PERSON] про прийняття спадщини недійсною з підстав відсутності її легалізації або проставляння апостилю не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.100 ЗУ «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних органів влади або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. Так, відповідно до змісту ч.1 ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (далі- Конвенція), документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Так, заява [PERSON] про прийняття спадщини засвідчена Нікіфоровою О.М. нотаріусом Саяногорського нотаріального округу республіки Хакасія російської федерації і скріплена його печаткою. Одночасно слід зауважити, що 01.12.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Тобто на час подання оспорюваної заяви про прийняття спадщини від 15.06.2018 року Конвенція була чинною. Таким чином, враховуючи наведене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли.

Outcome: approved