Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

27 серпня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось із позовом до [PERSON] та просило в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] в сумі 9 200 492 грн. 22 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, реалізацію провести шляхом проведення прилюдних торгів. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 02.11.2007 між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №1817pv19-09, за умовами якого [PERSON] надано кредитні кошти в сумі 92 000 доларів США на строк до 20.10.2023. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №1817pv19-07 від 02.11.2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2009 році звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом про суми заборгованості. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит2 до [PERSON] та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та поручителя в користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 91 808,33 долари США, відсотки за користування кредитними коштами за період з 02.11.2007 року по 04.09.2009 року у розмірі 13 593, 21 долари США та пеню в сумі 215 761 грн. 78 коп. Позичальником не виконано вимог кредитного договору внаслідок чого нараховано заборгованість в сумі 9 200 492 грн. В забезпечення виконання зобов`язань також було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Договором іпотеки передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотекодавцем не будуть виконані його зобов`язання, тому позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року замінено у справі позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТзОВ «Олком-Лізинг». Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява, за змістом якої представник просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача не прибув у судове засідання, подав заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без участі відповідача та її представника. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, покликаючись на рішення першої, апеляційної та касаційної інстанцій по цивільній справі № 344/10711/15-ц. Просить також застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 02.11.2007 між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №1817pv19-09, за умовами якого [PERSON] надано кредитні кошти в сумі 92 000 доларів США на строк до 01.11.2032. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] 02.11.2007 року укладено Договір іпотеки, за умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №1817pv19-07 від 02.11.2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2009 році звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2011 року у цивільній справі № 0907/2-395/2011, яке набрало законної сили, позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задоволено, стягнуто в солідарному порядку з в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1 057 393 грн. 08 коп. заборгованості за кредитним договором №1817pv19-07 від 02.11.2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в подальшому назву якого змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] , 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Із мотивувальної частини даного судового рішення вбачається, що стягнута судом сума в розмірі 1 057 393 грн. 08 коп. складається із наступної заборгованості: - 91 808,33 доларів США, що еквівалентно 733 089 грн. 52 коп. по сплаті кредиту, - 13 593,21 долари США, що еквівалентно 108 541 грн. 78 коп. по сплаті процентів за користування кредитними коштами, - 215 761 грн. 78 коп. пені. Загальна сума заборгованості по кредитному договору №1817pv19-07 від 02.11.2007 року в гривневому еквіваленті складала 1 057 393 грн. 08 коп. Як встановлено судом та не спростовано учасниками справи, станом на даний час рішення суду не виконано, визначену судом кредитну заборгованість\~ не погашено. В 2015 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» знову звернулось із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1817pv19-09 від 02.11.2007 року, зокрема: суму строкової заборгованості за відсотками, яка становить 1 035,39 доларів США; суму простроченої заборгованості за відсотками , яка становить 85 581,27 доларів США; пеню у сумі 5 853 846,17 грн. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2019, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.01.2020, в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивач вже використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2011 року. Суд при розгляді даної справи констатував, що такими діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №1817pv19-09 від 02.11.2007 є безпідставними. Незважаючи на вказані рішення судів позивач знову нарахував відповідачці заборгованість за період з 05.09.2009 по 14.07.2015 в сумі 76 404,93 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 1 678 142 грн. 60 коп., пеня 6 464 956 грн. 54 коп. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору №1817pv19-09 від 02.11.2007 сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом, який наданий до 02 листопада 2032 року (пункти 3.2.2, 4.3 договору). В пункті 4.4 кредитного договору сторони визначили, що позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2 цього договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі рішення суду від 22.09.2011 у справі № 0907/2-395/2011. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовну заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 1 057 393,08 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення (судового наказу) про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (судовому наказі). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, то суд вважає таку заяву обґрунтованою виходячи з наступного. Пунктами 3.1.4, 3.1.11, 3.1.14, 5.2 договору іпотеки від 02.11..2007 передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення умов основного договору щодо сплати платежів по кредиту. До позовної заяви у цивільній справі № 2-5150/2009 позивачем було долучено вимогу від 23.01.2009 року до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором №1817pv19-09 від 02.11.2007 та розрахунок заборгованості. З вимоги та розрахунку вбачається, що право на звернення заставного майна у позивача виникло з 28.01.2008\~ (щодо погашення чергового платежу по тілу кредиту) та з 26.11.2008 щодо сплати відсотків. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення свого права позивач дізнався в кінці місяця січня 2008 року. В січні 2009 року Банк звернувся із вимогою до відповідачки про погашення боргу, а 23.09.2009 року Банк звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення по кредитному договору, таким чином, Банк змінив строк виконання зобов`язання. Отже, позивач у справі пропустив трьохрічний строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то понесені позивачем судові витрати покладаються на нього. За наведених обставин з відповідачів слід стягнути по 1827 грн. витрат оплаті судового збору з кожного в користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 527 ч.1, 530, 589, 590, 612, 1054\~ Цивільного Кодексу України, ст. ст. 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed