Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] на території України в місті Луганськ Луганської області, адреса реєстрації місця проживання на день смерті: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви навела наступне. [INFO] у м. Луганськ Луганської області, який на сьогоднішній день є тимчасово окупованим, помер чоловік заявника - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , яке було видане 09 серпня 2023 року Артемівським відділом запису актів цивільного стану м. Луганськ департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Факт смерті також підтверджується долученим лікарським свідоцтвом про смерть №163 від 24 липня 2023 року, за формою №106/у. Факт його смерті підтверджується вказаними документами, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому вважаються недійсними і не створюють правових наслідків, у тому числі для реєстрації факту смерті на підконтрольній органам державної влади території України. Оскільки зареєструвати смерть чоловіка на території України в позасудовому порядку заявник немає можливості, тому вимушена звернутись до суду. Усна відмова була надана заінтересованою особою. Слід також звернути увагу на лист Верховного Суду від 22 квітня 2021 року №985/0/208-21 щодо необов`язковості надання відмови органу РАЦС до суду при зверненні із заявою в порядку ст. 317 ЦПК України при встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території. Згідно зі ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із Законом України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Луганської та Луганської областей" від 16 вересня 2014 року, Постановою Верховної Ради України "Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Луганської та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування" від 17 березня 2015 року, Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 12 грудня 2015 року, м. Луганськ знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області. Відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності з ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення державної реєстрації смерті в Україні врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, зі змінами та доповненнями. Як слідує з ч.6 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та п.7 глави 5 розділу III "Правил державної реєстрації актів цивільного стану", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Частиною 1 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначені підстави для державної реєстрації смерті - це документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до приписів "Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть", затвердженої наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Разом з тим, отримати медичний документ про смерть чоловіка встановленого зразка заявник немає можливості з огляду на те, що він помер на тимчасово окупованій території України, а лікарське свідоцтво про смерть видане "ГУ "Луганская городская многопрофильная больница" ЛНР", що створена та діє органами окупаційної влади, тому видані посадовими особами лікарні медичні документи за відмінною від затвердженої в Україні формою в розумінні ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними та не створюють правових наслідків на підконтрольній Україні території. Вказані обставини позбавляють заявника, який є громадянином України, можливості зареєструвати смерть свого чоловіка - громадянина України в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що діють на території України, підконтрольній органам державної влади. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно зі ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України Оцінивши докази в їх сукупності, заявник виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". ЄСПЛ рішеннями у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) наголосив: "…першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою". При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, заявник вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть чоловіка, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як допустимих доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника, включаючи право власності (спадкування). Враховуючи, що пред`явлена заявником вимога про встановлення факту смерті її чоловіка на тимчасово окупованій території, має для неї юридичне значення, оскільки створює можливість державної реєстрації смерті чоловіка та надає право на реалізацію спадкових прав в подальшому, іншої можливості підтвердити факт його смерті заявник немає, в той час такий факт знайде своє підтвердження в ході судового розгляду, тому вважає за можливе заяву задовольнити та встановити факт смерті. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акта громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить запис на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. У судове засідання заявниця не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить заяву про встановлення факту смерті розглядати за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, прийняти рішення на розсуд суду, що судом розцінено як визнання заяви.

Outcome: approved