Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернулася до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що земельні ділянки за кадастровими номерами 3222485800:03:004:0028 та 3222485800:03:001:0054, які належали їй на праві приватної власності, 01.11.2017 були незаконно відчужені на користь ТОВ «Будівельна компанія Юніком» і ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до реєстраційних документів суб`єктів господарської діяльності. Так, земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 площею 3,39 га було нібито добровільно передано позивачем протоколом установчих загальних зборів учасників (засновників) № 1 від 01.08.2017 як розмір внеску останньої при створенні ТОВ «Будівельна компанія Юніком». Іншим засновником вищевказаної компанії ТОВ «Будівельна компанія Юніком» став [PERSON] , якого було нібито призначено керівником. Іншу земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 площею 1,54 га було нібито добровільно передано позивачем протоколом установчих загальних зборів учасників (засновників) № 1 від 01.08.2017 як розмір внеску нею при створенні ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ». Іншим засновником вищевказаної ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» став [PERSON] , якого було нібито призначено керівником. Позивач зазначила, що при цьому, вона ніколи не мала жодного відношення до ТОВ «Будівельна компанія Юніком» та ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ». Права на земельні ділянки вона була позбавлена без жодного волевиявлення, шахрайським шляхом, про що свідчать матеріали кримінального провадження № 12014110200001425 від 22.05.2014, в якому її визнано потерпілою, та висновок експертизи від 23.01.2019 № 8-4/1944, що була проведена в кримінальному провадженні Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром та відповідно до якого підпис від її імені в Протоколі № 1 у графі «Голова зборів учасників ТОВ «Будівельна компанія Юніком» та у графі Голова зборів учасників ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» виконано не нею, а іншою особою. За таких обставин, з позиції позивача, формування статутних капіталів ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» ТОВ «Будівельна компанія Юніком» було здійснено без її відома та участі, як власника вищезазначених земельних ділянок. Невстановлені особи шляхом підроблення документів вчинили посвідчення у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. підпису позивача на Акті приймання-передачі майна - земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 від позивача до ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» та на Акті приймання-передачі майна - земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 від позивача ТОВ «Будівельна компанія Юніком» до статутного капіталу створених товариств. Вказані акти стали підставою для вчинення державним реєстратором Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області дій щодо реєстрації права власності на вказані земельні ділянок за ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» та ТОВ «Будівельна компанія Юніком». В свою чергу, позивач оскаржила у судовому порядку вказані протоколи загальних зборів учасників (засновників) та Акти приймання передачі майна. Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 у справі № 904/4193/19, що було залишено в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2022, та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2021 у справі №\~904/4192/19, що було залишено в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2022, позови було задоволено в повному обсязі і визнано недійсними: - рішення загальних зборів учасників ТОВ «Будівельна компанія Юніком», оформлене протоколом №1 від 01.08.2017; - акт приймання-передачі майна від позивача до ТОВ «Будівельна компанія Юніком» земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 до статутного капіталу створеного товариства, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 05.10.2017; - протокол № 1 від 10.08.2017 загальних зборів учасників ТОВ «ПМЗ Інвест»; - Акт приймання-передачі майна від позивача до ТОВ «ПМЗ Інвест» земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 площею 1,54 га до статутного капіталу створеного товариства, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від 05.10.2017. Позивач зазначила, що в подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 площею 1,5400 га продано ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» в особі її директора [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2017, серія та номер: 2065, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] при цьому кожний отримав 0,77 га. За аналогічною схемою продано іншу земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 площею 3,39 га, продано ТОВ «Будівельна компанія Юніком» в особі директора [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2017, посвідченого 01.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко\~В.М. у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] . Вищезазначені земельні ділянки 01.12.2017 було поділено, в результаті чого отримані нові кадастрові номери. Так, земельна ділянка за кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 площею 1,5400 га була поділена на земельну ділянку за кадастровим номером 3222485801:01:036:5087 (площа 0,77 га) та земельну ділянку за кадастровим номером 3222485800:03:004:5088 (площа 0,77 га), а земельна ділянка за кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 (площа 3,39 га) була поділена на земельну ділянку за кадастровим номером 3222485800:03:001:5085 (площа 1,695 га) та земельну ділянку за кадастровим номером 3222485800:03:001:5086 (площа 1,695 га). Позивач вказала, що згодом в межах виконавчого провадження №\~61751206 з примусового виконання виконавчого напису № 564, виданого 06.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на належні [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами 3222485800:03:001:5086 (площа 1,695 га) та 3222485801:01:036:5087 (площа 0,77 га) відбулись електронні торги з продажу вказаних земельних ділянок, переможцем яких стало ТОВ «ТД «Фітоліт-Лаймстоун». Також в межах виконавчого провадження № 61585486 з примусового виконання виконавчого напису № 472, виданого 16.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на належні [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами 3222485800:03:001:5085 (площа 1,695 га) та 3222485800:03:004:5088 (площа 0,77 ) відбулись електронні торги з продажу вказаних земельних ділянок, переможцем яких стало ТОВ «ТД «Фітоліт-Лаймстоун». Враховуючи, що спірні земельні ділянки вибули з її власності за договорами, стороною яких вона не була, без її волі, а на сьогоднішній день власником спірних земельних ділянок є ТОВ «ТД Фітоліт-Лаймстоун», просила суд: витребувати з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ФІТОЛІТ- ЛАЙМСТОУН», код ЄДРПОУ 42188571, на її користь земельні ділянки, що розташовані за адресою: с. Святопетрівське, Києво-Святошинського району Київської області: кадастровий номер 3222485800:03:001:5085, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1422839632224, площа 1,695 га; кадастровий номер 3222485800:03:001:5086, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1422871532224, площа 1,695 га; кадастровий номер 3222485801:01:036:5087, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1422793932224, площа 0,77 га; кадастровий номер 3222485800:03:004:5088, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1422757932224, площа 0,77 га. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову. 24 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення судового засідання через прийняття представником у цей час у невідкладних слідчих діях. Про розгляд справи на 26 жовтня 2023 року предстаник відповідача повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки на електронну адресу представників. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12.06.2009\~№2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, земельна ділянка площею 1,54 га, кадастровий номер 3222485800:03:004:0028, на підставі протоколу № 1 установчих (загальних) зборів учасників (засновників) ТОВ «Будівельна компанія Юніком» від 01.08.2017 та Акту приймання-передачі майна від 05.10.2017 була передана позивачем до статутного капіталу ТОВ «Будівельна компанія Юніком». На підставі вказаних документів за ТОВ «Будівельна компанія Юніком» було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. Земельна ділянка площею 3,39 га, кадастровий номер 3222485800:03:001:0054, на підставі протоколу № 1 установчих (загальних) зборів учасників (засновників) ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» від 10.08.2017 та Акту приймання-передачі майна від 05.10.2017 була передана позивачем до статутного капіталу ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ». На підставі вказаних документів за ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 у справі № 904/4193/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2022, було визнано недійсним: - протокол № 1 від 10.08.2017 загальних зборів учасників ТОВ «ПМЗ Інвест»; - Акт приймання-передачі майна від позивача до ТОВ «ПМЗ Інвест» земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:004:0028 площею 1,54 га до статутного капіталу створеного товариства, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від 05.10.2017. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2021 у справі № 904/4192/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2022, було визнано недійсним: - рішення загальних зборів учасників ТОВ «Будівельна компанія Юніком», оформлене протоколом №1 від 01.08.2017; - акт приймання-передачі майна від позивача до ТОВ «Будівельна компанія Юніком» земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:03:001:0054 до статутного капіталу створеного товариства, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 05.10.2017. При цьому в постанові Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі 369/3584/19 було встановлено наступне: «Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 3222485800:05:004:0028, площею 1,5400 га від 01.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., ТОВ «ПМЗ ІНВЕСТ» в особі його директора Думанського О.П. відчужило земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого отримано два кадастрові номери земельних ділянок 3222485801:01:036:5087 (площа 0,77 га) та 3222485800:03:004:5088 (площа 0,77 га); згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222485800-03:001:0054, площею 3,39 га від 01.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., ТОВ «Будівельна компанія Юніком» в особі її директора [PERSON] відчужило земельну ділянку у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] , відповідно до договору отримано два кадастрові номери земельних ділянок 3222485801:01:036:5085 (площа 1,695 га) та 3222485800-03:004:5086 (площа 1,695 га)». Також у постанові Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року по справі 369/3584/19 встановлено, що земельні ділянки, які на праві власності належали позивачу поділені, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в результаті чого отримані нові кадастрові номери: земельна ділянка за кадастровим номером 3222485801:01:036:5087 (площа 0,77 га); земельна ділянка за кадастровим номером 3222485800:03:004:5088 (площа 0,77 га); земельна ділянка за кадастровим номером 3222485800:03:001:5085 (площа 1,695 га); земельна ділянка за кадастровим номером 3222485800:03:001:5086 (площа 1,695 га). Вказаною постановою Київського апеляційного суду від 24.01.2023 апеляційну скаргу позивача було задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2022 у справі №\~369/3584/19 було змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. При цьому апеляційний суд зазначив з посиланням на правові висновки Верховного Суду, що задоволення позовних\~вимог про\~витребування майна\~від відповідачів,\~за якими\~право власності\~на спірні\~земельні ділянки\~не зареєстровано\~не призведе\~до захисту\~порушених прав\~позивача,\~а тому\~і в\~цій частині\~позовних вимог\~слід відмовити. Разом з тим, позивач має право заявити вимоги про витребування майна до особи, за якою такі права зареєстровані. При розгляді справи позивач стверджував, що саме цим рішенням підтверджуються законність вимог позивача. Разом з тим, при розгляді справи встановлено, що в межах виконавчого провадження №\~61751206 з примусового виконання виконавчого напису № 564, виданого 06.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на належні [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами 3222485800:03:001:5086 (площа 1,695 га) та 3222485801:01:036:5087 (площа 0,77 га), відбулись електронні торги з продажу вказаних земельних ділянок, переможцем яких стало ТОВ «ТД «Фітоліт-Лаймстоун». Також в межах виконавчого провадження № 61585486 з примусового виконання виконавчого напису № 472, виданого 16.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на належні [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами 3222485800:03:001:5085 (площа 1,695 га) та 3222485800:03:004:5088 (площа 0,77 га), відбулись електронні торги з продажу вказаних земельних ділянок, переможцем яких стало ТОВ «ТД «Фітоліт-Лаймстоун». Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельних ділянок з кадастровими номера: 3222485800:03:001:5085, 3222485800:03:001:5086, 3222485801:01:036:5087, 3222485800:03:004:5088 є Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Фітоліт-Лаймстоун». З огляду на предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як визначено у ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~388\~ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. З огляду на ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №\~922/2416/17 наголошено на тому, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців потрібно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №\~925/1351/19 викладено правовий висновок про те, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. У постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України. Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця. У постанові від 30.08.2023 у справі № 909/171/21 Верховний Суд зазначив, що потрібно враховувати, що учасник торгів у будь-який спосіб не може впливати ані на визначення стартової ціни предмета продажу, ані на результати продажу, окрім пропозиції найвищої ціни у торгах, у результаті чого він стає переможцем відповідних торгів. Тобто природа торгів виключає будь-який вплив покупця на перебіг процедури продажу. Недобросовісним набувач може бути в торгах лише, якщо він вчинив правопорушення, яке підтверджено відповідним судовим рішенням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №\~367/2022/15-ц зроблено висновок про те, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 640/14276/17, від 08.12.2022 у справі № 352/1690/16. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, вирішуючи питання про витребування спірного майна, передусім потрібно перевірити добросовісність набувачів майна. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. У матеріалах справи відсутні докази, що доводять існування будь-яких обставин на підтвердження недобросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Фітоліт-Лаймстоун», що придбало спірні земельні ділянки на електронних торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень, як особа, яка запропонувала найвищу ціну за лот. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач знав чи міг знати про порушення порядку реалізації майна або знав чи міг знати про набуття майна всупереч закону. З огляду на вказане, Товариство з обмеженою відповідальною «Торговий Дім Фітоліт-Лаймстоун» є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, оскільки набуло їх на електронних торгах, що були проведені в порядку виконання виконавчих проваджень, які були відкриті на підставі виконавчих документів виконавчих написів нотаріуса. Таким чином, права такого набувача, як позивач, захищені частиною другою статті 388 ЦК України, яка гарантує, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Зокрема така позиція узгоджується з правовими висновками викладеними у вже згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №\~925/1351/19. При цьому, з урахуванням проаналізованих вище за текстом цього рішення правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 640/14276/17, від 08.12.2022 у справі № 352/1690/16, суду не було надано доказів того, що електронні торги, на яких було реалізовано відповідачу спірні земельні ділянки, були визнані недійсними. Так само суду не було надано доказів того, що виконавчі написи нотаріуса, на підставі яких здійснювалася процедура продажу спірних земельних ділянок на електронних торгах, були визнанні такими, що не підлягають виконанню. З огляду на вказане суд відмовляє у задоволенні позову. Посилання позивача на постанову Київського апеляційного суду від 24.01.2023 у справі 369/3584/19 висновків суду у цьому рішенні не спростовує, так як в ній апеляційний суд лише констатував право позивача на звернення до суду із позовом про витребування майна до особи, за якою це право зареєстровано, проте, при цьому, не встановлював та не аналізував обставин, що є відповідно до вимог законодавства та практики Верховного Суду необхідними для задоволення позову в такій категорії справ, як ця. Вказівки представника позивача в судовому засіданні на те, що у виконавчих провадженнях №№\~61751206 та 61585486 спірні земельні ділянки було реалізовано в ході виконання виконавчих написів нотаріуса, а не судового рішення, тому до спірних правовідносин не можливо застосувати ч.\~2 ст. 388 ЦК України, суд не може взяти до уваги, оскільки конструкція цієї правової норми передбачає захист добросовісного набувача, не категорично якщо майно йому було продане у ході виконання судового рішення, а якщо майно йому було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, за яким у межах виконавчого провадження виконуються, поруч з іншим, і виконавчі написи нотаріуса, що і мало місце у цій справі. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на відмову в позові судовий збір\~покладається на позивача. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 13, 15, 16, 321, 328, 387, 388, 658 ЦК України, ст.ст.\~3, 61 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed