Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 01 лютого 2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшою зміною кредитного ліміту. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07 липня 2023 року заборгованість за кредитом становить 34329,03 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 28081, 96 грн, заборгованість за відсотками -6247, 07 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено до судового розгляду на 26 вересня 2023 року о 10.00 год. В судове засідання, призначене на 26 вересня 2023 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 19 жовтня 2023 року о 10.00 год. 11 жовтня 2023 року представник відповідача - адвокат Мудрик А.І. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідач не була належним чином повідомлена про існування заборгованості. Відповідач користувалася кредитною карткою постійно. Банківська картка мала ліміт, яким періодично користувалася відповідач та поповнювала картку, що підтверджується випискою за договором б/н за період з 01 лютого 2018 року по 10 липня 2023 року. Докази того, що позивач намагався вжити заходи врегулювання спору позивач не надав. Окрім того, зазначає, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» позивач мав обов`язок повідомити відповідача відповідною вимогою про повернення суми кредиту, але не вчинив жодних дій, тому позивач не має права звертатися до суду з позовною заявою до відповідача. Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно з умовами договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, вбачається, що відповідач згодна тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір банківського обслуговування, примірник якого отримала шляхом самостійного роздрукування. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також витяг з тарифів. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] видавалися кредитні картки: 01 лютого 2018 року - кредитна картка [NUMBER], з терміном дії 11/21; 01 червня 2018 року - кредитна картка [NUMBER], з терміном дії 02/22; 31 травня 2019 року - кредитна картка [NUMBER], з терміном дії 04/23; 02 серпня 2021 року - кредитна картка [NUMBER], з терміном дії 07/25. З довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача [PERSON] встановлено, що ліміт за кредитною карткою змінювався, 14 лютого 2021 року збільшено кредитний ліміт до 34000,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 07 липня 2023 року становить 34329,03 грн, з яких: 28081,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6247,07 грн - заборгованість за відсотками. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] зі зазначенням операцій, дати проведення та суми валютування й залишку на картці. Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК Україн визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом банк подав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості тощо. Крім того, звертаючись до суду банк подав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням номеру та строку дії, виписку руху коштів за договором за період з 01 лютого 2018 року по 10 липня 2023 року. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву. У даній заяві зазначено, що підписавши заяву, відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, які разом зі анкетою-заявою складають договір банківського обслуговування. На підставі анкети-заяви, що разом з Умовами та правилами, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Відповідачу відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку відповідач отримала та мобільний телефон, який вказала в заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, позичальнику надано можливість дистанційного обслуговування. Таким чином, банк забезпечив позичальнику доступ до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою картки та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) пароль. З моменту підписання анкети-заяви в порядку ч. 1 ст. 634 КЦ України між сторонами укладено договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Отже, сторонами при укладенні договору обумовлено усі істотні умови кредитування. З виписки по картковому рахунку, де чітко прослідковується, що позичальнику встановлено кредитний ліміт, вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами, отримала кредитні картки, оскільки проведення вказаних операцій неможливо без наявності картки. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Разом з тим, з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Впродовж тривалого проміжку часу використовувала кошти на власні потреби. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28081, 96 грн, є правомірними та обґрунтованими. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). В матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Разом з тим, суд звертає увагу, що позичальник не зверталася до банку та не ініціювала розірвання договору, та активно користувалася кредитною карткою, що свідчить про прийняття позичальником умов банківського обслуговування. Окрім іншого, кредитний договір, укладений між сторонами, відповідачем не оспорювався, недійсним у судовому порядку не визнавався. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за кредитними коштами знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом, яка виникла станом на 07 липня 2023 року в загальному розмірі 34329,03 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 626-628, 639, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

Outcome: approved