Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від заробітку відповідача щомісячно та на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину, інших утриманців він не має. Також позивач зазначає, що відповідач добровільно не надає позивачу кошти на її утримання, хоча спроможний це робити, він здоровий, працездатний, має стабільний та високий заробіток, інших осіб на утриманні не має. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05 вересня 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року клопотання відповідача [PERSON] та представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Сарненській державній податковій інспекції Головного управління ДПС у Рівненській області (34500, Рівненська обл., м.Сарни, вул. Широка, 18) довідку про розмір доходів ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 31 серпня 2022 року по 31 серпня 2023 року. Витребувано у Державній Прикордонній Службі України (вул. Володимирська, 26 м. Київ, 01601, Україна) інформацію щодо розміру грошового забезпечення, щомісячної премії, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки за вислугу років, інших доплат, надбавок та премій отриманих [PERSON] за період з 01.10.2022 року по 31.03.2023 року, а також інформацію щодо структурного підрозділу Державної прикордонної служби України де проходить службу [PERSON] . Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, у якому він зазначає, що ніколи не ухилявся від обов`язку щодо утримання сина та перераховував кошти на картковий рахунок позивача, не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі частки його заробітку. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь аліментів на її утримання в розмірі 5000 гривень не визнає, заперечує проти задоволення позову в цій частині. Вказав, що позивач є фізичною особою-підприємцем, отримує дохід та здатна самостійно себе утримувати, окрім того вона не є непрацездатною. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали, просили задоволити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві просив здійснити розгляд справи без його участі. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 27 травня 2022 року Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №66 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 27 травня 2022 року. Як зазначає позивач у позові, рішенням Приморського районного суду міста Одеса від 24.02.2023 року, справа №214/5159/22, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 21 січня 2021 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Як встановлено судом із довідки від 07.01.2023 року №5612-5002489908 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання якого [ADDRESS] , фактичним місцем проживання є [ADDRESS] . За тією ж адресою фактично проживає і позивач [PERSON] , що підтверджується довідкою від 07.01.2023 року №5612-5002489907 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як встановлено судом із листа Адміністрації Державної прикордонної служби №11/45603-вих від 19.09.2023 року на виконання ухвали суду, [PERSON] проходить військову службу у [INFO] (в/ч [NUMBER] ) та отримує грошове забезпечення, розмір якого становить за період з 01.10.2022 року по 31.03.2023 року 536\~162,15 грн. Як встановлено із відповіді ГУ ДПС в Рівненській області від 18.09.2023 року №10619/5/17-00-12-01-04 [PERSON] за період з 3 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року отримала 442\~843,92 грн. доходу. Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач та відповідач разом не проживають, їхня дитина проживає з позивачем, між батьками не досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, та враховуючи той факт, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх сина в розмірі частки його заробітку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч. 2-4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили, [PERSON] вимоги позивача в цій частині не визнає, покликаючись на те, що позивач отримує достатній дохід від підприємницької діяльності і спроможна сама себе утримувати. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно з ч.1, ч.ч.5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи викладене, суд, виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача щомісячно і до досягнення дитиною трьох років у розмірі 2000 гривень. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягнути з нього в дохід держави судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial