Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-10 00:00:00

11.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] , подана за підписом представника адвоката Дідик С.В., за участі заінтересованої особи [PERSON] , про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживанні неповнолітніх дітей, в якій заявник просить суд встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають окремо від своєї матері [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), та самостійно виховуються батьком [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] між заявником [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 205 від 17.03.2004 року. В подальшому, як стверджує заявник, ним було створено нову сім`ю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Під час перебування у сімейних стосунках з останньою, без реєстрації шлюбу, в них народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому, між ним [PERSON] та [PERSON] були припинені шлюбні відносини та спільне проживання, за наслідком чого ними, як сторонами було досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявник стверджує, що з серпня місяця 2021 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з своїм батьком [PERSON] за місцем його реєстрації, а матір дітей - [PERSON] тривалий час проживає поза межами державного кордону України та не заперечує про повне знаходження спільних дітей на утриманні їх батька [PERSON] , з серпня 2021 року по теперішній час. Так, заявник посилається на те, що спільні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] , знаходяться на повному йому утриманні та проживають разом з ним, він постійно сплачує витрати по вихованню синів, витрати на лікування, витрати на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання своїх дітей. За наслідком чого, заявник вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей разом з ним [PERSON] , як батьком, окремо від матері [PERSON] , який заявнику необхідний для захисту прав та інтересів малолітніх дітей. Вказані обставини стали підставою для звернення заявника до суду з цією заявою. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.09.2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судове засідання призначене на 11.10.2023 року з`явився представник заявника [PERSON] [PERSON] , яка підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що просить суд встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітніх дітей сторін по справі, які проживають окремо від своєї матері [PERSON] , та самостійно виховуються батьком [PERSON] , та постійно проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання призначене на 11.10.2023 року не з`явилась, однак 05.10.2023 року до суду надійшла нотаріальна посвідчена заява від [PERSON] від 02.10.2023 року, посвідчена нотаріусом республіки Молдови Звоновою Мариною, зареєстрована в реєстрі за №2-3638, з наданням 10.10.2023 року через представника належного перекладу вказаної заяви на українську мову складеного перекладачем Онищенко Ю. У відповідності до вказаної заяви, [PERSON] не заперечує проти задоволення вказаної заяви, просить суд розгляд справи провести за її відсутності, а також підтверджує викладені у заяві обставини з самостійного виховання батьком [PERSON] спільних малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Приймаючи викладені обставини, враховуючи положення ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи в судовому засіданні 11.10.2023 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення виходячи з наступних обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, а зокрема: перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1\~ст. 319 ЦПК України\~встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи викладені обставини, судом встановлено, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку окремого провадження, підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право у відповідності до положень ч.4 ст. 315 ЦПК України, не встановлено. Перевіряючи обставини справи та досліджуючи і надаючи оцінку поданим до суду доказам, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України за № [NUMBER] , виданого 30.10.2018 року органом за №5112. У відповідності до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №Ч5-47637-ф/л від 27.03.2019 року та отриманої судом довідки №223232 від 12.09.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що [PERSON] , [INFO] , починаючи з 27.11.1996 року значиться зареєстрованим станом на 12.09.2023 року за адресою: [ADDRESS] . 17 березня 2004 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №17, та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В подальшому, [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.08.2014 року складено актовий запис №36, в якому в графі відомості про батька зазначено інформацію про [PERSON] , в графі відомості про матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09.04.2015 року складено актовий запис №3380, в якому в графі відомості про батька зазначено інформацію про [PERSON] , в графі відомості про матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Матір дітей [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31.10.2005 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. Отже, з поданих до суду доказів, що також визнано сторонами по справі, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак є батьками двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2\~ст. 157 СК України). Статтею 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до наданого до суду Акту про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживання неповнолітніх дітей, складеного 26.08.2023 року сусідами заявника, а саме мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , мешканкою квартири [ADDRESS] вказаного будинку; [PERSON] , мешканкою квартири [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканцем квартири [ADDRESS] , засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , за наслідком чого підтверджено факт самостійного виховання останнім, та перебування на утриманні та проживанні останнього неповнолітніх дітей. У відповідності до наданої до суду довідки від 15.02.2023 року за підписом керівника Громадської організації «ТЕХНОКЛУБ» Ярош Ю.Г. підтверджено, що [PERSON] дійсно приводив сина [PERSON] на уроки з моделювання у Клубі технічної творчості для дітей «Техноклуб». Згідно з довідкою, виданою 02.03.2023 року ФОП [PERSON] підтверджено, що [PERSON] дійсно приводив свого сина [PERSON] на заняття в клуб робототехніки на програми «Робототехніка Mindstorms» та інженерне моделювання та макетування. Відповідно до довідки, виданої 09.01.2023 року лікарем Регіонального Одеського центру відновлення хребта та реабілітації підтверджено, що [PERSON] приводив свого сина [PERSON] на процедури масажу хребта та лікувальної фізичної культури. Також судом встановлено, що 05.10.2023 року до суду надійшла нотаріальна посвідчена заява від [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка посвідчена нотаріусом республіки Молдови Звоновою Мариною, зареєстрована в реєстрі за №2-3638, з наданням 10.10.2023 року через представника заінтересованої особи належного перекладу вказаної заяви на українську мову складеного перекладачем Онищенко Ю. У відповідності до вказаної заяви, [PERSON] зазначила особисто, що не заперечує проти задоволення зазначеної заяви та підтверджує, що вона та заявник, як батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , домовилися про місце проживання дітей разом з батьком, який особисто несе витрати та бере участь в утриманні дітей, займається вихованням дітей у повному обсязі. Також підтвердила наявність домовленості, що місцем проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є місце проживання батька [PERSON] . Також, [PERSON] підтвердила у заяві факт того, що заявник [PERSON] самостійно виховує і утримує їх спільних дітей, якими є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги повне визнання заявлених вимог матір`ю дитини, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на утриманні та вихованні батька, та проживання з ним, є обґрунтованими, такими, що знайшли підтвердження належними доказами, а відтак підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом приймається, що чинне законодавство не містить чіткого визначення поняття «утримання дітей» та переліку документів, які би підтверджувати факт такого утримання. Більше того, жоден нормативний документ не містить переліку документів, які би підтверджували факт утримання дітей для осіб, які вирішили питання утримання дітей в добровільному порядку, без стягнення аліментів в судовому порядку, що в сукупності і є підставою звернення до суду заявою про встановлення даного факту. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав заявника та гарантованого захисту його дітей у визначений законом спосіб. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений заявником при звернені до суду з заявою про встановлення факту судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

Outcome: approved