Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-17 00:00:00

У червні 2022 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Так, позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що 12 листопада 2020 року приблизно о 07:45 год, водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «СБМ 308-1», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Березняківська зі сторони проспекту Тичини в напрямку вул. Шумського, навпроти буд. №24 у м. Києві, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину. Внаслідок наїзду пішохід отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 12 листопада 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020100000000993 та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов 'зкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант». 04 серпня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Вказане рішення суду було оскаржено відповідачем до Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року - змінено в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування - зменшивши його розмір з 224 364,28 грн. до 223 710 грн. 28 коп., пені - зменшивши її розмір з 11 839,06 грн. до 11 804 грн. 55 коп., 3% річних - зменшивши їх розмір з 2 471,08 грн. до 2 463 грн. 88 коп. та загальної суми стягнення - зменшивши її розмір з 247 538 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 47 копійок до 246 842 (двісті сорок шість тисяч вісімсот сорок дві) грн. 76 коп. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року - змінено в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь держави судового збору за розгляд справи районним судом, зменшивши його розмір з 4 022 грн. 37 коп. до 2 799 (дві тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 41 коп. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року, яке частково змінено постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, позовні вимоги в частині штрафних санкцій задоволено, пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати стягнуто лише за період із 05.03.2021 по 17.07.2021. Відповідачем 19 листопада 2021 року здійснено оплату страхового відшкодування, на підставі зазначених вище судових рішень. Однак за період із 17.07.2021 (період від заяви про уточнення позовних вимог) по 19.11.2021 (день до дати отримання страхового відшкодування позивачами) кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування збільшилась, а тому за вказаний період нараховано штрафні санкції. На підставі наведеного, позивачі вважають, що є законні підстави стягнення з страховика пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 17.07.2021 по 19.11.2021: для [PERSON] у розмірі 12 754 грн. 55 коп. та для [PERSON] у розмірі 1 710 грн. 41 коп. Окрім цього, з посиланням на ст. 625 ЦПК України, позивачі вказують, що підлягають нарахуванню за невиконання зобов`язання інфляційні втрати та 3% річних. Так, за період з 17.07.2021 по 19.11.2021 нараховано інфляційні втрати: для [PERSON] у розмірі 6 089 грн. 02 коп. та для [PERSON] у розмірі 1710 грн. 41 коп. Також нарахуванню підлягають 3% річних від простроченої суми боргу, за період з 17.07.2021 по 19.13.2021: для [PERSON] у розмірі 2 316 грн. 78 коп. та для [PERSON] у розмірі 310 грн. 68 коп. Відтак, позивачі просить суд: - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 12 754 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 55 копійок, три відсотки річних у розмірі 2 316 (дві тисячі триста шістнадцять) гривень 78 копійок, інфляційні витрати у розмірі 6 089 (шість тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 02 копійки, а всього 21 160 (двадцять одну тисячу сто шістдесят) гривень 35 копійок; - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень 00 копійок. - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1 710 (одну тисячу сімсот десять) гривень 41 копійку, три відсотки річних у розмірі 310 (триста десять) гривень 68 копійки, інфляційні витрати у розмірі 816 (вісімсот шістнадцять) гривень 55 копійок, а всього 2 837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) гривень 64 копійки; - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. 03.06.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2022 було направлено дану справу за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Ухвалю суду від 08.07.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 26.07.2022 до суду надійшла заява представника позивача, з якої вбачаться, що вимоги ухвали виконані. 29.07.2022 увхалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 03.11.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необгрунтованими, такими що не підлягають задоволенню. Так, представник позивачів звернувся з позовом до суду яким просив стягнути з Товариства пеню, за період з 17.07.2021 року по 19.11.2021 року. Представник позивачів вважає, що останнім днем виконання зобов`язань страховиком є 05.03.2021 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2021 р. було стягнуто з Товариства на користь позивачів пеню за період з 05.03.2021 року по 16.07.2021 року у розмірі 11 839,06 грн. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позовні вимоги про стягнення пені за період з 17.07.2021 року по 19.11.2021 року мали би бути заявлені не пізніше 17.07.2022 року. Разом з тим, спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Окрім іншого, представник відповідача звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Отже, з змісту вказаної норми вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набуття вироку у кримінальному провадження законної сили. Станом на дату ухвалення рішення за апеляційною скаргою Товариства та станом на ухвалення рішення про стягнення пені за період з 05.03.2021 по 16.07.2021 року було відсутнє будь-яке рішення по кримінальному провадженню №12020100000000993. Тому страховик на момент ухвалення оскаржуваних рішень правомірно зупинив прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Відтак, на думку представника відповідача, відсутні підстави для стягнення пені, інфляційних втрат, 3% відсотків річних, адже страховик правомірно призупинив строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, з огляду на вищевикладене. Таким чином, чиином просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 03.11.2023 представником відповідача подано заяву про застосування строків давності, в якій просив застосувати позовну давність щодо стягнення пені, з підстав зазначених у відзиві. В судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зв`язок по відеоконференції не вдалось встановити з технічних причин. Разом з цим, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без його та позивачів участі, вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду. Разом з цим, в матеріалах справи міститься зяава про розгляд справи без участі представника товариства, щодо задоволення позовних вимог заперечували. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Так, варто зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Згідно із частиною третьою статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (частина перша статті 1202 ЦК України). Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Так, у пункті 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Так, вбачається, що внаслідок дорожньо-транпсортної пригоди потерпіла особа, внаслідок отриманих травм померла. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант». 04 серпня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року - змінено в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування - зменшивши його розмір з 224 364,28 грн. до 223 710 грн. 28 коп., пені - зменшивши її розмір з 11 839,06 грн. до 11 804 грн. 55 коп., 3% річних - зменшивши їх розмір з 2 471,08 грн. до 2 463 грн. 88 коп. та загальної суми стягнення - зменшивши її розмір з 247 538 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 47 копійок до 246 842 (двісті сорок шість тисяч вісімсот сорок дві) грн. 76 коп. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року - змінено в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь держави судового збору за розгляд справи районним судом, зменшивши його розмір з 4 022 грн. 37 коп. до 2 799 (дві тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 41 коп. Таким чином, на виконання рішення суду відповідачем 19 листопада 2021 року здійснено оплату страхового відшкодування. Відтак, вбачається, що судами було встановлено право позивачів на отримання відшкодування шкоди та виплату страхового відшкодування. Так, згідно зі статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що: «інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням». Так, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки аргументи відповідача, що останній не здійснював виалату, оскільки був відсутній вирок, є безпідставними. Разом з цим, суд прийшов до висновку, що заява про застосування строків давності щодо пені підлягає задоволенню, оскільки останнім днем виконання зобов`язань страховиком є 05.03.2021 року, у відповідності до матеріалів справи. Рішенням Дніпровський районний суд м. Києва від 04 серпня 2021 р. було стягнуто з Товариства на користь позивачів пеню за період з 05.03.2021 року по 16.07.2021 року у розмірі 11 839,06 грн. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відтак, позовні вимоги про стягнення пені за період з 17.07.2021 року по 19.11.2021 року мали би бути заявлені не пізніше 17.07.2022 року, а тому вимоги позивачів виходять за межі позовної даності. Тааким чином, вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строків давності. Щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦПК України, то суд звертає увагу, що за змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що: "враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. З врахуванням зазначеного, оскільки відповідачем належним чином не виконано покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування за договором страхування, а тому заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, про часткове задоволення вимог позивачів, а іншого стороною відповідача не було спростовано. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з цим, суд прийшов до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу є не підтвердженими, оскільки відсутні акти-приймання виконаних робіт, квитанції. Відтак, не пядлагють стягненю.

Outcome: partial