Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя, а саме: [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.03.2022 р. до моменту поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного подружжя. В обгрунтування заявлених вимог, посилаються на обставини, пов`язані з початком військової агресії росії проти України та припиненням спільного проживання, виїздом [PERSON] з дітьми за кордон 01.03.2022р. З цього часу разом не проживають. [PERSON] продовджує проживати та вести підприємницьку діяльність в Україні. З метою недопущення майнових суперечок на майбутнє, пов`язаних з веденням окремого господарства з березня 2022 року та перебуванням в шлюбі просять задовольнити заяву про встановлення режиму окремого проживання. Ухвалою судді від 04 вересня 2023 року заяву залишено без руху, надано заявникам строк на усунення недоліків. Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року провадження в справі відкрито за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явились, згідно п. 3 заявлених вимог просять справу розглянути без участі заявників, заяву задовольнити. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних даних та доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що заявники перебувають у шлюбі з 28 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області 28.07.2007р. актовий запис №17 Під час шлюбу у подружжя народилися троє дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] що підтверджено, відповідно, свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2008р., серії [NUMBER] від 08 липня 2010 р., серії [NUMBER] від 11 жовтня 2011р., виданими Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області. Відповідно до відміток закордонного паспорта [NUMBER] [PERSON] 01 березня 2022 р. особа виїхала за межі України, повернулась у червні 2022року, повторно виїхала з країни 26 серпня 2022 року, повернувшись 27 грудня2022р, після чого 31 грудня 2022 року виїхала за межі України де перебуває і досі. Згідно даних, зазначених у паспортах громадян України для виїзду за кордон [PERSON] [NUMBER] , [PERSON] [NUMBER] , [PERSON] [NUMBER] діти покинули Україну 01 березня 2022 р. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Положення ст. 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, воєнні дії в Україні тривають, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. Заявники у своїй заяві вказали, що встановлення режиму окремого проживання необхідно для того щоб майно, яке буде придбане під час окремого проживання, не вважалось спільною власністю подружжя. Сторони вказують, що встановлення режиму окремого проживання необхідно для недопущення майнових суперечок на майбутнє, при цьому сторони не бажають розривати шлюб. За таких обставин, ураховуючи, що сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення спільної заяви подружжя про встановлення режиму окремого проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Беручи до уваги зазначені заявниками обставини, зважаючи на можливість збереження сім`ї між подружжям, суд приходить до висновку, що подана заява є такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved