Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

У жовтні 2020 року, позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 44924,71 грн., та стягнення судових витрат у розмірі 840,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наприкінці 2011 року позивач підписав заявку № 94317457 (оферту) на придбання побутової техніки (мікрохвильової печі) в АТ «Банк Руський Стандарт» на суму 1053,72 грн. строком на один рік. Разом з тим, під час укладення даного споживчого договору спеціаліст банку повідомила позивачу, що направить на його адресу ще й кредитну картку з пропозицією її в подальшому використовувати для розрахунків. Вказана картка надійшла на адресу позивача у 2012 році, строком дії на два роки та кредитним лімітом у розмірі 8000,00 грн. Грошові кошти з картки позивачем було знято частково, і надалі свої зобов`язання по погашенню отриманих кредитних коштів позивачем виконувались своєчасно та в повному обсязі. Зазначає, що договір карткового рахунку позивач не підписував, але в середині 2018 року грошові кошти в межах кредиторської заборгованості позивачем було погашено в повному обсязі, і з того часу жодних зобов`язань перед відповідачем у позивача не виникало. В лютому 2020 року рахунок позивача було заблоковано. В банку позивачу повідомили, що арешт накладено приватним виконавцем на підставі відповідної постанови. 24.02.2020 позивачем направлено лист приватному виконавцю Павелків (Вольф) Т.Л., котра, у відповідь, позивачу надала копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 60596425, на підставі виконавчого напису № 2275, виданого 31.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» боргу в розмірі 56588,86 грн. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2020 позовні вимоги задоволено, визнано виконавчий напис № 2275 від 31.08.2019 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість у розмірі 56588,86 грн. таким, що не підлягає виконанню. Однак, через те, що виконавчий напис № 2275 перебував на примусовому виконанні, а рішення суду на той момент ще не набрало законної сили, 05.06.2020 з рахунку позивача приватним виконавцем Павелків (Вольф) Т.Л. було стягнуто 44924,71 грн. на виконання вказаного виконавчого напису. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 44924,71 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Банк Форвард» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення заборгованості. Зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Банк Форвард» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення заборгованості об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення безпідставно набутих коштів. Здійснено перехід до розгляду цивільної справи за первісним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення безпідставно набутих коштів та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по даній справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач за первіним позовом не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом просив відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, з підстав викладених у відзиві на первісну позовну заяву. Зазначив, що підтримує позовні вимоги зустрічної позовної заяви. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за первісним та зустрічним позовом: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна в судове засідання не з?явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку. В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказано, що 27.12.2011 [PERSON] звернувся до АТ «Банк Руський Стандарт» із підписаною заявою № 94317457, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Внаслідок здійснення Банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед Банком. Частково 29.10.2018 та 30.10.2018 заборгованість погашено в сумі 938,80 гнрн. Частково 25.06.2020 у відповідності з виконавчим провадженням № 60596425 з відповідача примусово стягнуто заборгованість по договору № 96860308 від 21.05.2012 в сумі 35434,88 грн. Проте, в порушення умов договору про картку заборгованість в сумі 20304,38 грн. клієнтом не погашена. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] за договором про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] заборгованості в сумі 23408,05 грн. та суму судового збору. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Судом встановлено, що 27.12.2011 [PERSON] звернувся до АТ «Банк Руський Стандарт» із підписаною заявою № 94317457, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 30.04.2012 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта і уклав з позивачем договір про надання та використання платіжної картки № 96860308, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме відкрив [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] та випустив на його ім?я платіжну картку. Відповідно до п. 3 підписаної клієнтом заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку. Відповідно до п. 8 Заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невідємною частиною договору про картку є Умови по карткам. Частиною 2 статті 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається з заяви, позивач за первісним позовом сам запропонував вважати вказані документи невід?ємними частинами договору про картку. Оскільки договір про картку укладений не шляхом підписання єдиного документу, а шляхом подання заяв позивачем за первісним позовом до банку, то один примірник заяви залишився у останнього, а ще один у Банку, що підтверджено в п. 13 Заяви. Відповідно до п. 8 Заяви, відповідач з Умовами по карткам та тарифами ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватися. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 751/10114/16-ц від 08.11.2019 у спрваі № 646/5735/14-ц у конкретно-подібних правовідносинах, щодо процедури укладення договору про надання та використання платіжної картки, шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п. 4.1. Умов по карткам, які є невід?ємною частиною договору про картку заборгованість клієнта перед банком за цим договором виникає в результаті: надання банком клієнту кредиту, нарахування банком процентів, що належать до сплати клієнтом за користування кредитом,нарахування банком плат і комісійних винагород, що належать до сплати клієнтом, виникнення інших грошових зобов`язань клієнта перед банком, визначених договором про картку. Згідно п. 7.10 Умов, клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках договору про каркту погасити такий кредит відповідно до умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредиту та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами. Пунктом 8.9 Умов по карткам встановлено, що банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі, передбачені договором про картку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, 05.10.2018. Відповідно до п. 4.18 Умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 каледарних днів від дня виставлення Заключного Рахунку-виписки. 04.10.2018 Банк направив [PERSON] Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 56722,46 грн. 29.10.2018 та 30.10.2018 заборгованість погашено в сумі 938,80 грн. Частково 25.06.2020 у відповідності з виконавчим провадження № 60596425 з [PERSON] примусово стягнуто заборгованості по договору № 96860308 від 21.05.2012 в сумі 35434,88 грн. В порушення умов договору про картку заборгованості в сумі 20304,38 грн., відповідачем за зустрічним позовом не погашена, що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною вчинено виконавчий напис № 2275 від 31.08.2019, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 94317457 від 28.12.2011, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Руський Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.07.2018 по 01.10.2018. Сума повної заборгованості складає 55738,86 грн. у тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 49679,58 грн., заборгованість за процентами становить 5309,28 грн., плата за пропуск мінімальних платежів становить 750,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом отримано плати зі стягувача АТ «Банк Форвард» у розмірі 850,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 56588,86 грн. 15.11.2019 Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого напису № 2275 від 31.08.2019. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2020 позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Ухвалено визнати виконавчий напис № 2275 від 31.08.2019 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість у розмірі 56588,86 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законнох сили 07.08.2020. За правилами ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України (глава 83) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаної статті дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Правління національного банку України від 7.03.2023 № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Актціонерного товариства «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2023 № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку`розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «Банк Форвард» строком на три роки з 08.03.2023 до 07.03.2026 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Банк Форвард», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах 5 та 10 ст. 52 Закону, призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхна Сергія Семеновича строком на три роки з 08.03.2023 до 07.03.2026. Ліквідація АТ «Банк Форвард», і зокрема задоволення вимог кредиторів, здійснюється виключно на підставі спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відпвоідно до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованогї Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, зокрема, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Судом встановлено, що на момент ухвалення даного рішення по справі у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-якіцй інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення безпідставно набутих коштів, - не підлягає задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення договору споживчого кредитного договору, у 2012 [PERSON] було видано кредитну картку Ат «Банк Руський Стандарт» строком на два роки та кредитним лімітом 8000,00 грн. Після того, як строк дії кредитної картки сплинув, кредитний ліміт на ній було заблоковано, отже відповідно до ст. 1048 ЦК України, сплив строк кредитування, і [PERSON] як позичальник, не отримував від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування. Разом з цим, в середині 2018 року грошові кошти в межах кредиторської заборгованості [PERSON] було погашено у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справах № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема: стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У подальшому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 № 910/4518/16 підтвердила ці правові позиції, за змістом якої, зокрема: боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру; зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надаєиться, тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи пілся пред`явлення кредитором вимоги про дострокове поагешння кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про стягнення заборгованості. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір не підлягає стягненню.

Outcome: dismissed