Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-16 00:00:00

У червні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 24 квітня 2014 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву б/н від 24 квітня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої останній було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку. Позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором б/н від 24 квітня 2014 року станом на 04 квітня 2023 року у розмірі 87382,65 грн., яка складається з: 74808,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12574,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 10 липня 2023 року у вказаній справі було відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 136-137). Представник АТ КБ «ПриватБанк», діючий за довіреністю від 10 серпня 2022 року, в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 71, 119). Відповідачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 18 вересня 2023 року, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначила, що дійсно брала кредитні кошти та користувалася ними, однак через збройну агресію російської федерації втратила все. Раніше надали відзив на позовну заяву (а.с. 142). Зазначили, що 30 травня 2023 року Вища рада правосуддя вирішила відновити з 1 червня 2023 роботу Херсонського міського Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року №1/0/9-22 а у червні 2023 року, після рішення Вищої ради правосуддя, позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою «про стягнення заборгованості» до [PERSON] . Стверджували, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що відноситься до територіальної підсудності Херсонського міського суду Херсонської області, а як внутрішньо переміщена особа, відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до територіальної підсудності Київського районного суду м. Одеси. Вважають, що позивач неправильно визначив територіальну підсудність, а тому дана справа відповідно до вимог законодавства, не мала бути прийнята Малиновським районним судом м. Одеси. Вказували, що довіреність на підтвердження наявності у [PERSON] та у Гребенюка О.С. повноважень представляти інтереси АТ КБ «ПриватБанк», не містить інформації, що вказані особи мають статус адвоката (відповідних доказів представляти позивача у якості адвоката не додано і матеріали справи таких доказів не містять). Із наявних в матеріалах справи документів не вбачається надання юрисконсульту департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіній А.М. та Гребенюк О.С. повноважень діяти в порядку самопредставництва від імені АТ КБ «ПриватБанк». Вказували, що розміщені на банківському сайті «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 24 квітня 2014 року між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Також позивачем не надано доказів про те, що саме той вид тарифу, на який посилається позивач, був обраний відповідачем, додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме із цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, в тому числі і щодо вказаних положень про зміну кредитного ліміту. Підписана заява позичальника не містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно відсутні підстави для висновку, що відповідач ознайомлений саме із такими Умовами та Правилами, які додані до позовної заяви. Анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами банку, не містить відомостей, що відповідач скористатися кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить бажаний кредитний ліміт, а також, не містить інформації, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено, як не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період інше). Вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про заявника. Крім того, заява-анкета від 24 квітня 2014 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), процентна ставка не зазначена, а також не зазначено і сума кредиту, яка надається позичальнику, взагалі не погоджений кредитний ліміт, банком просто констатується факт, що сторони, нібито погодили кредитний ліміт. Однак, жодного документа, який би підтверджував таке погодження з відповідачем банком до позовної заяви подано не було. Стверджували, що відсутні підстави вважати, що сторони саме в Умовах та правилах надання банківських послуг обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вважають, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 3акону України «Про захист прав споживачів» в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та правил надання банківських послуг, та узгодження споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а отже, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Відповідно, сторони не досягли у належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом тощо. Крім того, зазначили, що у період з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року місто Херсон було окуповане. З 24 лютого 2023 року у місті Херсон велися бойові дії, тому відповідач не мала змоги робити внески по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України видала документ під №2024/02.0-7.1, який адресувала всім, кого це стосується, і яким підтвердила існування форс-мажорної обставини військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні (універсальний сертифікат). Зазначили, що з наданого банком розрахунку не зрозуміло в яких розмірах та в які періоди часу вносились кошти в рахунок погашення заборгованості. У зв`язку з цим - неможливо встановити, коли саме розпочалось прострочення заборгованості та чи не порушив Банк строки позовної давності, котрі в даному випадку обраховуються по кожному щомісячному платежу. На підставі викладеного просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 26 вересня 2022 року Верховним Судом України було винесено Розпорядження № 52 у відповідності до якого було внесено зміни до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-99 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», визначивши з 03 жовтня 2022 року територіальну підсудність судових справ Херсонського міського суду Херсонської області на Малиновський районний суд м. Одеси. Утім Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 566/0/15-23 від 30 травня 2023 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області» вирішено відновити з 01 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2; датою початку процесуальної діяльності Херсонського апеляційного суду, Херсонського міського суду Херсонської області, Великоолександрівського, Нововоронцовського районних судів Херсонської області визначити 12 червня 2023 року; Одеському апеляційному суду, Київському, Малиновському, Приморському, Суворовському районним судам міста Одеси, Біляївському, Комінтернівському районним судам Одеської області, Теплодарському міському суду Одеської області продовжити розгляд справ, які надійшли до 11 червня 2023 року включно на розгляд цих судів у порядку, визначеному ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), рішень Вищої ради правосуддя від 31 січня 2023 року № 10/0/15-23, від 28 лютого 2023 року № 161/0/15-23, від 30 березня 2023 року № 282/0/15-23, від 27 квітня 2023 року № 450/0/15-23. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №117169 від 19 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127-128). Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на момент звернення АТ КБ «ПриватБанк» до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, а саме 09 травня 2023 року, що підтверджується конвертом, діяло Розпорядження Верховного Суду України № 52 (а.с. 122). Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 14 червня 2018 року змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом (а.с. 72, 73-74, 75). У відповідності до ч. 2 ст.\~5\~Закону України\~«Про Акціонерні\~товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Згідно із ч. 2 ст.15 ЦПК представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.. 30 вересня 2016 набрав чинності закон «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 №1401-VIII. У ч. 4 ст. 1312 Конституції передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (ч. 9 ст.19 ЦПК). Відповдно до п. 1 ч. 1 ст. 176 у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; Ціна позову в цій справі становить 87382,65 грн., що станом на 01 січня 2023 рік не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, зазначена справа є малозначною згідно із законом. Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Документами, що підтверджують повноваження представників у цивільному процесі, є довіреність юридичної особи; (п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України). За таких обставин, справа є малозначною, а тому представником банку може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність. Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. До позовної заяви представником позивача була додана копія відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи-підприємця має голова правління [PERSON] і керівник Ярмоленко В.В. До позовної заяви додані копії довіреностей №2043-К-Н-О від 10 серпня 2022 року на ім`я [PERSON] та №2041-К-Н-О від 10 серпня 2022 року на ім`я [PERSON] , які видані ПАТ КБ «Приватбанк», в особі голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Бьоша Г., який діє на підставі статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 71, 133). На час звернення до суду зі позовною заявою та заявою про усунення недоліків довіреності видані [PERSON] та [PERSON] , не скасовані та не визнані недійсними. За такого, у представника позивача [PERSON] були повноваження на підписання та подачу даного позову а у представника позивача [PERSON] були повноваження на підписання та подачу заяви про усунення недоліків. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву б/н від 24 квітня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої останній було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку (а.с. 34-65). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідачки, вбачається, що початковий розмір кредитного ліміту було встановлено в сумі 36000,00 грн, який в подальшому було змінено на 75930,00 грн. (а.с. 29). Позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім цього, заява містить вказівку, що [PERSON] ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг, зобов`язався виконувати вимоги Умови та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Із доданої банком довідки вбачається, що відповідачці були видані кредитні картки, остання строком дії до останнього дня 12/25 (а.с. 30) Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується банківською випискою по рахунку останнього за договором б/н від 24 квітня 2014 року (а.с. 76-118). Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором б/н від 24 квітня 2014 року станом на 04 квітня 2023 року у розмірі 87382,65 грн., яка складається з: 74808,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12574,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-28). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до\~частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту частини 2 статті 141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки (а.с. 132).

Outcome: approved