Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги позову мотивовано тим, що 29 серпня 2018 року позивач передав відповідачу в борг 200 000 дол. США, який засвідчив даний факт власноручно написаною розпискою. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі в строк до 01 вересня 2021 року. 11 вересня 2020 року відповідач в рахунок часткового виконання боргових зобов`язань повернув позивачу грошові коти в сумі 50 000 дол. США. 02 вересня 2021 року зі сторони позивача передано відповідачу претензійну вимогу про добровільне повернення боргу на суму 150 000 дол. США. У зв`язку з простроченням [PERSON] терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення даного спору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (т.1 а. 26). У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що ним підтверджується факт отримання 25 серпня 2018 року у [PERSON] в борг 200 000 дол. США та з його сторони було власноручно написано розписку із зобов`язанням повернути борг до 01 вересня 2021 року. 11 травня 2020 року в рахунок часткового виконання боргових зобов`язань, [PERSON] повернув позивачу грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США. Також зазначає про відсутність з боку відповідача умисного ухилення від виконання боргових зобов`язань та об`єктивною неспроможністю повернення боргу, пов`язаної у наслідок викрадення рухомого майна, на придбання якого були витрачені дані кошти. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 6). У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання розписки (позики) недійсною (справа № 127/1659/22) (т. 1 а.с. 94-96). В обґрунтування позову посилалася на те, що з 18 червня 2005 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Із [PERSON] вона вже припинили шлюбні відносини та Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється розгляд цивільної справи № 127/22945/21 про розірвання шлюбу. В подальшому має намір подати позов про поділ майна подружжя. Боргову розписку від 25 серпня 2018 року на суму 200 000 доларів США, [PERSON] вважає фіктивною, тобто такою, що складена без наміру створення правових наслідків (стаття 234 ЦК України), оскільки зазначена розписка була складена не 25 серпня 2018 року, а вже після подачі нею позову про розірвання шлюбу, з метою зменшення загального обсягу майна подружжя, яке підлягає розподілу. Зазначає, за весь час сімейного життя відповідач, наскільки це відомо [PERSON] , ніяких коштів від [PERSON] не отримував. Згоди на отримання кредиту чи позики [PERSON] в інтересах сім`ї, [PERSON] під час шлюбу не надавала та їй не відомо жодного факту використання значної суми коштів в інтересах сім`ї, джерело походження яких їй було не відомо. Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року у справі № 127/1659/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 118). Ухвалою суду від 24 березня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 127/1659/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання розписки недійсною, зі справою № 127/24023/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про стягнення боргу. Присвоєно справам єдиний номер 127/24023/21 (т. 1 а.с. 144). Ухвалою суду від 26 липня 2022 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Мишковської Т.М. про призначення експертизи давності документа (розписка від 25 серпня 2018 року на суму 200 000 доларів США) (т. 1 а.с. 176). Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року поновлено провадження у справі у зв`язку із неможливістю виконання ухвали про призначення експертизи, так як у Вінницькому Відділенні КНДІСЕ відсутні відповідні спеціалісти для вирішення даної експертизи (т. 1 а.с. 180). Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Мишковської Т.М. про призначення експертизи давності документа, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (т. 1 а.с. 190-191). Згідно повідомлення Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07 листопада 2022 року у секторі почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС відсутній фахівець з правом проведення судової технічної експертизи документів за експертною спеціальністю 2.4. «Дослідження давнини виготовлення документів» (т. 1 а.с. 199), у зв`язку із чим ухвала суду від 28 вересня 2022 року про призначення експертизи давності документа, залишена без виконання. Ухвалою суд від 09 листопада 2022 року поновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 201). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2023 року (т. 1 а.с. 237), залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року (т. 2 а.с. 34-37) задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Мишковської Т.М. про призначення експертизи давності документа, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Витрати за проведення експертизи покладено на [PERSON] . В ході проведення експертизи, експертом, відповідно до ст. 72 ЦПК України заявлено клопотання про надання порівняльних зразків документу, дозвіл суду на вирізання штрихів реквізитів документів та фрагментів паперу у всіх наданих документах. До отримання додаткових матеріалів проведення експертизи призупинено. Окрім того експертом надано рахунок для сплати витрат за проведення експертизи на загальну суму 50 663 грн. 76 коп., оплата якої покладена на ініціатора екпертизи - [PERSON] (2. а.с. 46). Для вирішення клопотання експерта, ухвалою суду від 15 травня 2023 року поновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 50). Клопотання експерта не було вирішено, у зв`язку із чим, ухвала суду від 24 січня 2023 року про призначення експертизи давності документа, залишена без виконання. Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по сутті (т. 1 а.с. 109). Позивач за первісним позовом [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши на адресу суду пояснення, у яких просив суд задовільнити його позов до [PERSON] про стягнення боргу, а в задоволенні позову [PERSON] до нього та [PERSON] про визнання розписки недійсною, відмовити. Також просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач за первісним позовом [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Від представника позивача за об`єднаним позовом [PERSON] - адвоката Мишковоської Т.М. надійшла зава, у якій вона просить суд розгляд справи провести у відсутність [PERSON] , вимоги позову останньої до [PERSON] та [PERSON] про визнання розписки недійсною задовільнити. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, відмовити. Окрім того, представник просила суд застосувати наслідки ухилення [PERSON] та [PERSON] від участі в експертизи, оскільки останніми не надано документи, які зазначені у клопотанні експерта. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Судом встановлено, що 25 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого останній підтвердив, що отримав від [PERSON] 200 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2021 року, що підтверджується оригіналом розписки від 25 серпня 2018 року, наданої в ході розгляду справи [PERSON] (т. 1 а.с. 194). Зазначену розписку суд, відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, вважає договором позики укладеним в письмовій формі, адже підтверджує передання позикодавцем визначеної суми грошей. Крім того, вищезазначеним договором встановлено строк виконання зобов`язань - до 01 вересня 2021 року. При цьому суд бере до уваги, що [PERSON] не заперечує обставин отримання грошових коштів у зазначеній сумі та обставину надання позивачеві розписки від 25 серпня 2018 року, про що зазначив у відзиві (т. 1 а.с. 32 - 34). Судом також встановлено, що 11 травня 2020 року [PERSON] в рахунок часткового виконання боргових зобов`язань, повернув [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] (т. 1 а.с. 15). З наведеного вбачається, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів у визначений договором позики строк, адже доказів повного виконання зобов`язань суду не надано, а оригінал розписки знаходився у [PERSON] , яка долучена до матеріалів цивільної справи. Таким чином відповідач [PERSON] порушив умови зобов`язання та є боржником, що прострочив, адже не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання у встановлений договором позики строк. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 4 182 825 грн. 00 коп., що згідно курсу НБУ становить 150 000 дол. США. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання розписки недійсною, суд зазначає наступне. [PERSON] , заявляючи вимогу про недійсність договору позики від 25 серпня 2018 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , посилається на його фіктивність. Загальні підстави визнання недійсним правочину встановлені ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. На підтвердження обставин фіктивності договору позики від 25 серпня 2018 року [PERSON] посилається на те, що з 18 червня 2005 року перебувала у шлюбі з [PERSON] з яким вона вже припинила шлюбні відносини та Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється розгляд цивільної справи № 127/22945/21 про розірвання шлюбу. В подальшому має намір подати позов про поділ майна подружжя. Боргову розписку від 25 серпня 2018 року на суму 200 000 доларів США, [PERSON] вважає фіктивною, оскільки зазначена розписка була складена не 25 серпня 2018 року, а вже після подачі нею позову про розірвання шлюбу, з метою зменшення загального обсягу майна подружжя, яке підлягає розподілу. Зазначає, за весь час сімейного життя відповідач, ніяких коштів від [PERSON] не отримував. Згоди на отримання позики [PERSON] в інтересах сім`ї, [PERSON] під час шлюбу не надавала та їй не відомо жодного факту використання значної суми коштів в інтересах сім`ї, джерело походження яких їй було не відомо. Істотне значення для вирішення позовних вимог [PERSON] є встановлення обставини, щодо давності підпису громадянина [PERSON] даті вказаній у розписці. Сприяючи встановленню даної обставини, суд, за клопотанням представника [PERSON] тричі призначав у справі експертизу щодо давності документа. Так, ухвалами суду від 26 липня 2022 року (т. 1 а.с. 176) та від 28 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 190-191) задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Мишковської Т.М. про призначення експертизи давності документа (розписка від 25 серпня 2018 року на суму 200 000 доларів США), проведення якої доручались Вінницькому Відділенні КНДІСЕ та Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, відповідно. Вказані вище ухвали залишені без виконання, так як відсутні відповідні спеціалісти для вирішення даної експертизи (т. 1 а.с. 180, 199). Ухвалою суду від 24 січня 2023 року (т. 1 а.с. 237), залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року (т. 2 а.с. 34-37) задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Мишковської Т.М. про призначення експертизи давності документа, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Витрати за проведення експертизи покладено на [PERSON] . В ході проведення експертизи, експертом, відповідно до ст. 72 ЦПК України, заявлено клопотання (т. 2 а.с. 46) про необхідність надати: -порівняльні зразки документів - оригінал достовірно датованих документів, в яких містяться рукописні записи та підписи, виконанні (не обов`язково фігурантами досліджуваного документа) синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок (такими ж за кольором та відтінком, як і в досліджуваних записах і підписі від імені [PERSON] ) за період часу, починаючи з місяця датування досліджуваного документа (серпень 2018 року), та завершуючи датою, яка визначається із обставин справи, наприклад, датою появи досліджуваного документа або його копії в суді (вересень 2021 року). Зразки необхідно надати у кількості не менше 20 зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду; -дозвіл суду на вирізання штрихів реквізитів документів та фрагментів паперу у всіх наданих (досліджуваному та порівняльних) документах. Вирізані фрагменти реквізитів будуть необоротно втрачені під час проведення досліджень, що не дозволить проводити їх додаткові та повторні дослідження; -за проведення експертизи, експертом надано рахунок 1188 від 20 квітня 2023 року на суму 50 663 грн. 76 коп.; Щодо наданого експертом рахунку для сплати витрат за проведення експертизи, представником [PERSON] - адвокатом Ткачук В.В. подано клопотання до суду про їх відстрочку або розстрочку, у зв`язку із тим, що їх розмір занадто великий. В підготовчому судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Мишковська Т.М. щодо клопотання про відстрочку або розстрочку витрат на проведення експертизи просила не розглядати, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] ухиляться від експертизи, не надаючи експерту необхідних документів для її проведення, а тому оплачувати витрати за проведення експертизи є недоцільним. За наведеного, також, не наполягала на проведенні експертизи. Щодо заявленого клопотання експертом Аламуді Алі Х.М. у своєму клопотанні зазначив, що йому відомо наслідки ухилення від участі в експертизі. Він не заперечує, щодо проведення експертизи, однак в нього відсутні порівняльні зразки документів, які необхідні експерту для проведення експертизи. Вважає, що обов`язок по наданню даних документів має нести ініціатор проведення експертизи - [PERSON] (т. 2 а.с. 76, 77). [PERSON] зазначив, що судом тричі призначалися судові експертизи, які направлялись до різних експертних установ. Дві ухвали повернуто до суду без виконання, що свідчить про зловживання процесуальними правами [PERSON] . Також зазначає, що ним на виконання вимог ухвали суду було надано оригінал розписки. В своєму клопотанні експерт просить надати дозвіл суду на вирізання штрихів реквізитів документів - фрагментів паперу, в тому числі і у досліджуваному документі. Вирізані фрагменти реквізитів будуть необоротно втрачені під час проведення досліджень, що не дозволить проводити їх додаткові та повторні дослідження. На даний час борг не повернуто, а тому [PERSON] не виключається можливість подальшого звернення до суду з позовом про відшкодування відсотків, тощо. При цьому позивач [PERSON] тричі заявляючи клопотання про призначення експертизи в різні установи, не зясувала попередньо щодо можливості проведення виду експертизи, зокрема, і щодо можливості її проведення без пошкодження оригіналу договору позики. З приводу клопотання про надання порівняльніх зрахків документів, вважає, що вони підлягають виконанню іншими сторонами в справі - колишнім подружжям [PERSON] , який позичив кошти та не повертає, та [PERSON] , яка звернулась з клопотанням про призначення експертизи. За наведеного, просив суд не надавати дозвіл на вирізання штрихів реквізитів документів - фрагментів паперу у наданому досліджуваному документі - оригіналі розписки від 25 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 78-80). Статтею 109 ЦПК України врегульовано наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд звертає увагу на те, що визнання факту можливе лише у разі ухилення від експертизи, яка призначалася саме для встановлення цього факту. Неявка особи, яка бере участь у справі, на експертизу, якщо без цього її провести неможливо або ухилення її від подання експертам необхідних матеріалів ще не є безумовною підставою для визнання або відмови у визнанні судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза. Це питання вирішується судом в кожному конкретному випадку в залежності від того, яка сторона, через які причини не з`явилася на експертизу або не подала експертам необхідних матеріалів, а також яке значення має для неї висновок експерта, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності. В ході розгляду справи, оригінал досліджуваного документу - розписка [PERSON] від 25 серпня 2018 року [PERSON] була надана на адресу суду на першу ж вимогу, а саме ухвалу суду від 25 серпня 2018 року, якою вперше по справі призначалась експертиза давності документа та якою у нього було витребувано досліджуваний документ. Дана розписка була надана суду 06 жовтня 2022 року та приєднана до матеріалів справи (т. 1 а.с. 194). У своєму клопотанні експерт зазначав про необхідність надання йому порівняльних зразків документів, які виконанні не обов`язково фігурантами досліджуваного документа. Як слідує із даного клопотання, що це мають бути оригінали достовірно датованих документів, в яких містяться рукописні записи та підписи, виконанні синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок за період часу, починаючи з місяця датування досліджуваного документа (серпень 2018 року), та завершуючи датою, яка визначається із обставин справи. З наведеного не вбачається, що порівняльні зразки документів мають бути виконанні саме [PERSON] або [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання факту для з`ясування якого була призначена експертиза давності документа, адже судом не встановлено, що [PERSON] або [PERSON] ухилялись від участі в експертизі. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). В даному випадку, тягар щодо оплати вартості експертизи та надання додаткових матеріалів експерту для її проведення покладався саме на [PERSON] , адже на останню, відповідно до ст. 12 ЦПК України, покладається обов`язок по доведенню обставини давності підпису громадянина [PERSON] даті вказаній у розписці, на підтвердження заявлених нею позовних вимог. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази, які дають суду підстав дійти висновку про наявність у діях сторін оспорюваного правочину умислу щодо створення правочину для виду, знаючи, що він не буде виконаний та відсутність у відповідачів наміру створити юридичні наслідки. За наведеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним, у зв`язку з його недоведеністю. У зв`язку із задоволенням вимог позовної заяви [PERSON] , понесений ним судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved