Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району в м. Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23 листопада 2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу, [INFO] народилася донька, [PERSON] . Починаючі із лютого місяця 2021 року позивач із відповідачем не проживають, спільне господарство не ведуть. Спільна дитина позивача та відповідача проживає разом із позивачем. 13 квітня 2023 року, Позивач звернувся до Відповідача із позовом про розірвання суду та на даний час у проваджені Дарницького районного суду м.Києві перебуває справа № 753/6072/23 про розірвання шлюбу. Відповідно до договору оренди квартири від 25.12.2022 року Позивач винаймає кімнату та проживає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . За весь час, після припинення шлюбних стосунків, а саме із лютого 2021 року відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. У зв`язку із цим Позивач у лютому 2022 року звернувся до Цюрупинського районного суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів на утримання дитини Позивача. 16 лютого 2022 року Цюрупинським районним судом Херсонської області по справі № 664/299/22 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про дитину, займається його вихованням, слідкує за розвитком, здоров`ям дитини, повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Позивач з дитиною грають у розвиваючі ігри, читаю книжечки, відвідують секції спорту, тощо. При цьому позивач стверджує що, не перешкоджає спілкуванню батька [PERSON] з дитиною, але на сьогоднішній день, часті сварки з відповідачем, його недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини, його самоусування від виконання батьківських обов`язків ускладнюють виконання усних домовленостей. Психологічно дитина не готова проживати разом з відповідачем, оскільки вихованням дитини повністю займається позивач і у позивача тісний зв`язок з дитиною. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату та час судового засідання шляхом надсилання повісток та публікації оголошення про виклик на офіційному сайті суду в судове засідання повторно не з`явився причин своєї неявки суду не повідомив, будь яких клопотань чи заперечень по суті спору не надав. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району в м. Києві в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Однак в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої просять розгляд справи проводити у відсутність представника органу опіки та піклування. Крім того надав до суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Згідно з ч. 2ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 23 листопада 2007 року між [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, було зроблено відповідний актовий запис № 208. Від цього шлюбу, [INFO] народилася донька, [PERSON] про що 12 лютого 2014 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області було зроблено відповідний актовий запис №36, батьками якої є позивач так відповідач. Відповідно до висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей та сім`ї Дарницького району в м. Києві, орган опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії (протокол від 27.07.2023 № 14), з метою забезпечення прав та інтересів дитини вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до договору оренди квартири від 25.12.2022 року [PERSON] винаймає кімнату та проживає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації складено відповідний акт від 26.06.2023. З`ясовано, що мати працює, має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Також судом враховано висновок органу опіки та піклування, через що, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, [PERSON] , піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дочки з матір`ю, яка фактично проживає з ею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved