Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-22 00:00:00

13.07.2023р. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі голови Федоренка В.В. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах малолітньої [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. № 3-7). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2023р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.07.2023р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. №60). В обґрунтування позовних вимог голова Адміністрації Соборного району ДМР зазначав, що з 20.09.2018р. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] з 06.12.2013р. перебувала на обліку в Управлінні-службі у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015р. [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно доньки. Однак, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2016р. [PERSON] була поновлена в батьківських правах. З 15.08.2014р. по 13.06.2016р. [PERSON] перебувала в державних закладах, мати не займалася її вихованням та матеріально не утримувала. 13.06.2016р. відповідачка забрала дитину додому, родина проживала за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання були задовільні. Проте, 20.09.2018р. [PERSON] поставлено на облік вдруге, оскільки мати дитини часто не ночувала вдома, не працювала, не контролювала навчання дівчинки. Вихованням дитини займалася родина співмешканця матері - [PERSON] . 24.10.2019р. [PERSON] вчинила фізичне насильство відносно [PERSON] , що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, відносини між матір?ю та дитиною складні, дівчинка часто проживає у знайомих, які допомагають їй матеріально. Відповідно до характеристики СШ № 76, де [PERSON] навчається з 1 класу родина характеризується негативно. Відповідачка не цікавиться навчанням своєї дитини, не займається належним її вихованням. При спілкуванні з класним керівником мати просила звертатися до [PERSON] , яку дівчина називає бабусею. 15.06.2023р. [PERSON] відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку була доставлена до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР. Станом на 10.07.2023р. мати дитини до Управління-служби у справах дітей щодо отримання дозволу на відвідування доньки не зверталася, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прийшла, на контакт не йде. Відповідно до листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР від 07.07.2023р. № 02-05/1735, відповідачка за час перебування дитини в лікарні жодного разу не цікавилася її станом та не відвідувала. Згідно листа Дніпровського міського центру соціальних служб від 27.06.2023р. № 2/04-08-2510 відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , яка не має реєстрації та постійного місця проживання. Зі слів [PERSON] відомо, що мати так і не почала цікавитися її життям, зв`язок з донькою не підтримує. Враховуючи викладене, голова Адміністрації Соборного району ДМР просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на доньку по 2 833 грн. щомісячно на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина. 23.10.2023р. до суду від представників позивача - Якимчук Д.І. та Голик О.І. (діють за довіреностями від 23.12.2022р. - а.с. № 67, 86) надійшла заяви про розгляд справи без представників позивача, в яких представники також позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити в підготовчому засіданні (а.с. №76). Відповідачка [PERSON] в заяві до суду від 23.10.2023р. зазначила, що проти задоволення позовної заяви не заперечує, згодна з позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки бажає своїй доньці кращої долі. Просила справу розглянути в підготовчому засіданні без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. №87). Письмового відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачка не подала. З урахуванням заяв представників позивача та відповідачки суд у відповідності до положень ст.223, ч.3 ст.200, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в підготовчому засіданні 23.10.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 17.09.2014р., видано повторно (а.с. № 8). По тексту висновку від 12.07.2023р. за 5/11-13931 Адміністрації Соборного району ДМР вбачається, що відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 133 СК України (а.с. №54-56). 20.09.2018р. Управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради було видано наказ № 024 про взяття на облік [PERSON] , [INFO] , як дитини, яка опинилась в складних життєвих обставинах (а.с. № 10). При цьому, з 06.12.2013р. [PERSON] вже перебувала на обліку в Управлінні-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] , про що також зазначено останньою у своїй заяві від 23.10.2023р. (а.с. № 87). Варто зазначити, що неповнолітня [PERSON] не має реєстрації та постійного місця проживання. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015р. у цивільній справі №201/12253/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2015р, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. №14-19). В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2016р. [PERSON] була поновлена в батьківських правах (а.с. №23). З 15.08.2014р. по 13.06.2016р. [PERSON] перебувала в державних закладах, мати не займалася її вихованням та матеріально не утримувала, що підтверджується вказаними рішеннями суду. 13.06.2016р. відповідачка забрала дитину додому, родина проживала за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання були задовільні. Однак, 20.09.2018р. [PERSON] було повторно поставлено на облік, оскільки мати останньої часто не ночувала вдома, не працювала, не контролювала навчання дівчинки. Вихованням дитини займалася родина співмешканця матері, [PERSON] , про що вказано у висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. Матеріалами справи підтверджено, що принаймні 3 рази [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності у вигляді усного зауваження та громадських робіт за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за насильство у сім`ї відносно доньки та за ст. 183 КУпАП України (а.с. №43). Так, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019р. у справі №201/12056/19 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. № 93). Також, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2023р. у справі №201/7517/23 [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді громадських робіт за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за те, що перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинила відносно своєї неповнолітньої доньки насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою, вигнала доньку з дому, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю дитини (а.с. №92). Отже, відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, відносини між матір?ю та дитиною складні, дівчинка часто проживає у знайомих, які допомагають їй матеріально. Згідно висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 12.07.2023р. за 5/11-13931 [PERSON] часто проводила час з [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , з якою у дівчинки склалися доброзичливі відносини, жінка допомагає [PERSON] матеріально, проводить з нею час. Відповідно до характеристики СШ № 76, де [PERSON] навчається з 1 класу родина характеризується негативно. [PERSON] не цікавиться навчанням своєї дитини, не займається належним її вихованням. При спілкуванні з класним керівником мати просила звертатися до [PERSON] , яку дівчинка називала бабусею (а.с. №27). 15.06.2023р. відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку [PERSON] була доставлена до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР (а.с. №45). Відповідно до листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР від 07.07.2023р. № 02-05/1735, за час перебування дитини в лікарні мати жодного разу не цікавилася її станом та не відвідувала (а.с. №46). Станом на 10.07.2023р. мати дитини до Управління-служби у справах дітей щодо отримання дозволу на відвідування доньки не зверталася, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прийшла, на контакт не йде. Відповідно до листа Дніпровського міського центру соціальних служб від 27.06.2023р. № 2/04-08-2510, [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] (а.с №47). Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому, що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини,а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] , а саме: духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дівчинки не опікується, з дитиною не спілкується, не відвідує її ні за місцем її проживання, ні за місцем її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування та оздоровлення дитини, не купує одягу, не надає необхідного для неї грошового забезпечення. [PERSON] знаходиться виключно на утриманні сторонніх людей, що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав відносно доньки відповідачки. Суд, розглядаючи цю цивільну справу, дійшов висновку, що відповідачка, поклавши виховання своєї доньки на [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає опікуватися над дитиною. Доказів протилежного суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги висновок Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 12.07.2023р. за 5/11-139, суд вважає, що наявні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . За вищезазначеного позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки обґрунтовані, отже підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її доньки, поза увагою суду не може залишитися той факт, що відповідачка раніше вже позбавлялась батьківських прав відносно доньки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015р. у цивільній справі №201/12253/2014-ц, однак у подальшому була поновлена у своїх батьківських правах. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилась на позбавлення її батьківських прав. Що стосується позовних вимог Адміністрації Соборного району ДМР про стягнення аліментів з [PERSON] на користь особи, на утриманні якої буде знаходитися в подальшому [PERSON] , [INFO] , то в цій частині позову слід відмовити, оскільки право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повинно виникнути у конкретної особи від дня встановлення опіки над дитиною зі сторони цієї особи. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати наступним чином. Позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої доньки задоволено, отже з відповідачки за цю частину позовних вимог слід стягнути на користь держави 1 073грн. 60коп., оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору. Що стосується судових витрат за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої позивачу відмовлено (стягнення аліментів), то судові витрати в цій частині відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial