Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. 18 вересня 2023 року представник [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. Просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42500 гривень. У матеріалах справи містяться клопотання представника [PERSON] про відмову в ухваленні додаткового рішення за заявою [PERSON] . Зазначено про те, що заявником подано заяву про ухвалення додаткового рішення та докази не у встановлений законом строк, а тому заява підлягає залишенню без розгляду. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] під час розгляду справи мав право на здійснення адвокатської діяльності. Останній лише разом з заявою про ухвалення додаткового рішення надсилає копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3895 від 29 жовтня 2009 року, проте не надсилає його копію стороні позивача. Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42500 гривень є необґрунтованими та значно завищеними, перелік пологу наданих адвокатом не відповідає складності справи та виконаним адвокатом робіт, заявлена до стягнення сума не є співмірною із складністю справи. Також, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача та рішенням суду частково задоволено позовні вимоги, а тому вважає, що витрати пов`язані із наданням правничої допомоги, повністю покладаються на відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, а саме стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42500 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача 04 вересня 2023 року надіслано суду поштою письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2018 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2018 року, додаткова угода № 1 від 31 серпня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2018 року, акт № 1 про надання правничої допомоги від 31 серпня 2023 року, квитанція до платіжної інструкції № 42226715 від 01 вересня 2023 року на суму 35500 гривень (призначення платежу - оплата за надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2018 року та актом № 1 про надання правничої допомоги), довіреність від [PERSON] на [PERSON] 18 вересня 2023 року стороною відповідача додатково надано докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу. Зокрема, відповідачем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 2 від 13 вересня 2023 року, акт № 2 про надання правничої допомоги від 14 вересня 2023 року та квитанцію від 15 вересня 2023 року про сплату 7000 гривень. Представник позивача у клопотанні зазначила, що заявником подано заяву про ухвалення додаткового рішення та докази не у встановлений законом строк, а тому заява підлягає залишенню без розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вбачається, що докази, надані стороною відповідача 18 вересня 2023 року, подані з пропуском встановленого п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду. Підстави для поновлення пропущеного строку не є поважними та виключними, тому в задоволенні заяви про поновлення строку слід відмовити, а подані додаткові докази залишити без розгляду. Представник позивача також посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] під час розгляду справи мав право на здійснення адвокатської діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». У матеріалах справи міститься копія довіреності від [PERSON] на [PERSON] (т. 3, а.с. 104-105). Вбачається, що заявником надані суду докази здійснення правничих послуг саме адвокатом, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У матеріалах справи містяться заперечення представника [PERSON] на заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначено про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42500 гривень є необґрунтованими та значно завищеними, перелік пологу наданих адвокатом не відповідає складності справи та виконаним адвокатом робіт, заявлена до стягнення сума не є співмірною із складністю справи. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Вбачається, що заявник просить стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про поділ майна подружжя. З акту № 1 про надання правничої допомоги від 31 серпня 2023 року, вбачається, що загальна сума таких витрат визначена заявником у розмірі 35500 гривень, а загальний обсяг часу наданих послуг складає 30 годин 10 хвилин. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved