Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок позначений літерою «А» загальною площею 72,1 кв. м., житловою площею 28,3 кв. м., веранду позначену літерою «а», ганок, навіс позначений літерою «а-1», гараж-літню кухню-сарай позначених літерою «Б», сарай позначений літерою «б», погріб з шиєю позначений літерою «В», огорожу позначену за номером 1, ворота з хвірткою позначені за номером 2, хвіртку позначену за номером 3, що розташовані по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . До дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . За життя спадкодавець [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким заповіла позивачці, а також [PERSON] все своє майно, що належало їй на праві власності, заповіт посвідчений секретарем Новофастівської сільської ради 03 травня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за номером 110. Спадкоємиця за заповітом [PERSON] померла [INFO] . Заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона не подавала, фактично спадщину також не прийняла, що підтверджується довідкою Новофастівського старостинського округу Погребищенської міської ради. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю на підставі запису погосподарської книги № 3 Новофастівського старостинського округу Погребищенської міської ради. На день смерті спадкодавця [PERSON] позивачка була зареєстрована та постійно проживала разом із нею в одному житловому будинку, що підтверджується записами погосподарської книги № 3 Новофастівського старостинського округу та довідкою Погребищенської міської ради. Заяву про до нотаріального органу про відмову від прийняття спадщини позивачка не подавала. Позивачка, як спадкоємиця за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, враховуючи прийняття нею спадщини, має право на успадкування всього належного спадкодавцю майна. Після її звернення до нотаріального органу державним нотаріусом у частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на будинковолодіння у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на житловий будинок (свідоцтво про право власності) за життя [PERSON] в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» не був зареєстрований, а на померлих дані документи не реєструються. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Ухвалою судді від 04.08.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, витребувано від державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 23-24). Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, проте 11.08.2023 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 36). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, проте головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає, просить справу розглядати в її відсутність (а.с. 40-45). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно із відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виданому Фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 07.07.2023 року, вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період з 1978 по 1985 роки (а.с. 11-13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 30 (а.с. 7). На день смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від 26.05.2021 року № 14-53, виданою старостою Новофастівського старостинського округу Л. Шепетею (а.с. 16). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.04.2017 року [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] набула прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі № 3 на 2011-2015 роки Новофастівської сільської ради, що підтверджується довідкою від 24.05.2021 року № 14-52, виданою старостою Новофастівського старостинського округу Л. Шепетею (а.с. 17). З матеріалів спадкової справи № 223/2015 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на ім`я [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах все своє майно, де б воно не було і з чого б воно складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право. Заповіт посвідчений 03.05.2007 року секретарем Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Ковальчук Я.С., зареєстрований в реєстрі за № 110 (а.с. 33). Також із матеріалів спадкової справи № 223/2015 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до Погребищенської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.с. 32). З матеріалів спадкової справи № 223/2015 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , також вбачається, що інший спадкоємець за заповітом [PERSON] та спадкоємець за законом [PERSON] у встановлений законом строк після відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори не подали (а.с. 30-35). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.10.2016 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , та які належали померлій на підставі запису в погосподарській книзі № 3 на 2011-2015 роки Новофастівської сільської ради (а.с. 17). Згідно роз`яснення нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори від 02.08.2023 року № 429/01-16 [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно спадкодавця, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що заявником нотаріусу не було пред`явлено документ, який би посвідчував право власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок з господарським будівлями та спорудами (а.с. 10). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Натомість судом встановлено, що інший спадкоємець за заповітом [PERSON] та спадкоємець за законом [PERSON] названих вище вимог закону не дотрималися та після відкриття спадщини не подали до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини (а.с. 32-35). Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виходячи з вище викладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачки за нею необхідно визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані по [ADDRESS] .

Outcome: approved