Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-24 00:00:00

АТ «Сенс Банк» 13.06.2023р. звернулося до суду з даним позовом у якому просив стягнути з [PERSON] на підставі ст.625ч.2 ЦК України 3% річних та інфляційні нарахування у період з 17.03.2017р. по 23.02.2022р. - 309269,40 грн. за кредитним договором №1501/0408/71-058 від 14.04.2008р. Позов вмотивовано тим, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 17.11.2015р. у справі №520/18304/13 [PERSON] не виконує. Представник Лавренко адвокат Чепєлєв О.І. надав заяву у якій просив у задоволенні позову відмовити. У судове засідання не прибув, просив відкласти розгляд справи у зв`язку з участю в іншій справі, однак доказів цьому суду не надав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.11.2015р. у справі №520/18304/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під номером [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банка», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1501/0408/71-058 від 24.04.2008 року, яка станом на 01.10.2013 р. становить 463 979, 10 грн. та складається з заборгованості: за кредитом 452 823,91 грн.; по відсотках - 9983,18 грн.; пеня - 1 172,01 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати у розмірі 3441 грн. Рішення суду щодо звернення стягнення на майно не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Постановою державного виконавця від 26.12.2017р. у ВП №52445783виконавчий лист №520/18304/13 виданий 27.01.2016р. повернуто стягувачеві на підставі ст.37п.9 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з дією ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018, ВВР, 2019, № 19, ст.7. Доказів того, що після 18.10.2018р. Банк звертався до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення у справі №520/18304/13, суду не надано. Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що: «враховуючи положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже застосування\~ст. 625 ЦКУ\~не має на меті покарання, а має компенсаторний характер. Тобто, метою законодавця було забезпечити кредитора у відшкодуванні збитків за позбавлення права розпоряджатись власними коштами та їх знецінення. Строки, передбачені ст.625ч.2 ЦК України мають преклюзивний характер та застосовуються за 3 роки, які передують зверненню до суду, а отже з 12.06.2020р. по 23.02.2022р. Однак, оскільки обраний стороною спосіб захисту порушеного права, як то звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягав виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто до 18.10.2018р., а після втрати чинності зазначеного Закону і до 24.02.22022р. Банк не звертався до виконавчої служби з виконавчим листом, бо звернення стягнення на предмет іпотеки по виконавчому документу здійснюється виключно виконавцем у відповідності до статті 51ч.7 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», отже і підстав для нарахування коштів за ст.625ч.2 ЦПК України суд не вбачає. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed