Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-12 00:00:00

23 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Лекс», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1801 від 13.01.2022 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово правова група Лекс» заборгованості в сумі 33\~993,48 грн. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 року провадження у справі було відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. 02 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс», у якій відповідач просить залучити для участі у справі №522/12583/23 правонаступника відповідача ТОВ «ЕПРО СКУЛ», мотивуючи свою заяву тим, що 06.06.2023 року між ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс» та ТОВ «ЕПРО СКУЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №06062023-1, відповідно до якого право вимоги за договором №200369260 від 28.10.2023 року перейшло до ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС», яке 05.07.2023 року змінило свою назву на ТОВ «ЕПРО СКУЛ». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даній справі відповідач належним чином повідомлений розгляд справи, не надав суду відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. На підставі матеріалів, наявних у справ, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 жовтня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] кредитний договір на суму 12\~487,31 грн на період з 28.10.2015 року по 28.10.2018 року, що посвідчується копією кредитного договору №200369260. Судом встановлено, що зазначений кредитний договір не був нотаріально посвідчений. 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Золотих О.О. було видано виконавчий напис №1801 від 13.01.2022 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово правова група Лекс» заборгованості в сумі 33\~993,48 грн., копія якого знаходиться у матеріалах справи. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Юлією Юріївною було відкрито виконавче провадження №68248141 від 21.01.2022 року, що підтверджується копією постанови про відкриття провадження. В подальшому, дане виконавче провадження було передано приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області - Шипкову Єгору Олексійовичу, що посвідчується постановою про прийняття виконавчого провадження у ВП №68248141 від 03.09.2022 року. Відповідно до заяви про залучення правонаступника, що надійшла до Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року, 06.06.2023 року між ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс» та ТОВ «ЕПРО СКУЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №06062023-1, відповідно до якого право вимоги за договором №200369260 від 28.10.2023 року перейшло до ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС», що підтверджується копією договору, наявного у додатках до заяви. Також, в заяві вказано, що 05.07.2023 року ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС» змінило свою назву на ТОВ «ЕПРО СКУЛ», що підтверджується копією рішення єдиного учасника ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС» від 05.07.2023 року та копією статуту ТОВ «ЕПРО СКУЛ» від 05.07.2023 року. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. У ч.1 ст.15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 18 ЦК України, Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, дана норма відсилає нас до змісту Закону України «Про нотаріат». Виходячи зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до змісту статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У статті 89 Закону України «Про нотаріат» зазначається, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Щодо порядку виконання виконавчого напису, то у статті 90 зазначено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п.3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 вказано, що кредитний договір,\~який не\~є нотаріально\~посвідченим,\~не входить\~до переліку\~документів,\~за якими\~може бути\~здійснено стягнення\~заборгованості у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчого напису\~нотаріуса. Виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд звертає увагу на Постанову КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 461/10686/20, де вказано, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту статті 74 ЦПК України випливає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь суму сплаченого судового збору та витрати не професійну правничу допомогу. Щодо судового збору суд зазначає наступне: згідно ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи факт того, що суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми сплаченого судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. В той же час, судом встановлено, що позивачем не було подано будь яких доказів, які б підтверджували витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правничої (правової) допомоги, акт приймання передачі) тощо. В той же час, судом встановлено, що згідно матеріалів справи, представником позивача було складено один процесуальний документ позовну заяву. Суд враховує також факт того, що судовий розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому, судові засідання не проводились, тобто, представник позивача фактично не міг брати участь у судовому засіданні. На думку суду з огляду на категорію та складність справи, відсутність необхідності у пошуку та аналізу значного обсягу судової практики витрати на професійну правничу допомогу, заявлені у змісті позовної заяви є значно завищеними, а тому, 2000 гривень є достатньою сумою для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про ти, що вимога позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десяти тисяч) 00 (нуль) копійок не відповідає критерію співмірності. Саме тому, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved