Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 05 березня 2020 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №245, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Подальше спільне життя неможливе, так як суперечить інтересам позивача, подальше примирення між сторонами також неможливе. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 липня 2020 року серії [NUMBER] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2023 року матеріали цивільної справи були направлені за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 12 жовтня 2023 року. У судове засідання 12 жовтня 2023 року з`явились позивач та відповідач. Судове засідання технічними засобами просили не здійснювати. [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований зареєстрований 05 березня 2020 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №245, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Подальше спільне життя неможливе, так як суперечить інтересам позивача, подальше примирення між сторонами також неможливе. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 липня 2020 року серії [NUMBER] . Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тож позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Згідно ч. 1ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» на 01 січня 2023 року становить 2684 гривню. Отже, за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сума судового збору становить 1073,60 грн. Відповідно до квитанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., виходячи з розміру, встановленого пп. 3 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України "Про судовий збір". У відповідності до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved