Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

у липні 2022 році [PERSON] через свого представника - адвоката Бердниченко І.А. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг», кошти у сумі 11 544,00 долари США, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що 08.11.2021 року між ним та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено договір послуг № 180560 щодо підбору, огляду, бронювання та забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення транспортного засобу. Він здійснив оплату за цим договором на суму 15 714,00 грн. 11.11.2021 року між ним та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-10020, за умовами якого сторони зобов`язались в строк до 31.03.2022 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Вказав, що в період з 11.11.2021 року по 12.01.2022 року він здійснив повну оплату вартості транспортного засобу в розмірі, еквівалентному 11 544,00 доларів США, проте, відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, основний договір не уклав, транспортний засіб у його власність не передав, грошові кошти не повернув. Враховуючи викладене, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 11.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 47). 28.03.2023 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в останній просив стягнути на його користь збитки в розмірі 135 144,68 грн., а також вирішити питання судових витрат у справі. Заяву мотивував тим, що у зв`язку із низкою подій, що відбулись після відкриття провадження у справі, постала необхідність у зміні предмету позовної заяви з огляду на наступне. Вказав, що з метою отримання у власність транспортний засіб, уклав 08.11.2021 року з відповідачем Договір послуг № 180560, відповідно до якого доручив відповідачу, а відповідач взяв на себе зобов`язання надати послуги з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Після здійснення оплати за вказаним Договором послуг за послуги з підбору, огляду, бронювання в розмірі 15 714, 00 грн., відповідач надав вказані послуги, а саме: підібрав та забронював транспортний засіб на аукціоні в США та повідомив його, що в подальшому необхідно здійснити оплату за транспортний засіб, аукціонний збір та транспортування, а для цього необхідно укласти Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10020, відповідно до умов якого він та відповідач зобов`язались укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу до 31.03.2022 року. При цьому, відповідно до п.1.3. Попереднього договору ПКП-10020, відповідач гарантував, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь- яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Так, згідно п. 2.1. Попереднього договору ПКП-10020 продаж транспортного засобу мав бути здійснений за ціною 11 544,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Попереднього договору ПКП-10020 становила 300 807,78 грн. (сплата мала відбуватись в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку). Відповідно до п.1.5. Попереднього договору ПКП-10020, відповідач здійснив викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ним. Вартість вказаного транспортного засобу складалась із суми, необхідної для здійснення оплати за обраний лот, аукціонний збір, брокерські послуги за декларування авто та суми, дохідної до сплати для розмитнення авто, а саме: акциз, ПДВ та митний збір, вивантаження з порту. Таким чином, він, уклавши вказані договори з відповідачем отримати за ціну, визначену в попередньому договорі ПКП-10020, комплекс послуг, надання яких забезпечить його можливість отримати у власність транспортний засіб, куплений в США, тобто мова йшла про купівлю відповідачем обраного ним лоту, сплату аукціонного збору, транспортування транспортного засобу з США до України, проведення декларування, розмитнення, та, у разі необхідності, сертифікації та реєстрації авто. Натомість, станом на дату подання позовної заяви, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань ні за Договором послуг, ні за попереднім договором ПКП-10020. В обумовлений попереднім договором строк до 31.03.2022 року основний договір укладено не було, транспортний засіб йому передано не було, право власності не зареєстровано, сплачені авансом ним грошові кошти не повернуті. Вказане стало підставою для звернення позивачем до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення суми авансового платежу, на підставі якої 11.07.2022 року й було відкрито провадження у справі № 752/7458/22. Правовою підставою подання позовної заяви до суду стало порушення відповідачем положень законодавства щодо належного виконання зобов`язань за договором, не передачі йому транспортного засобу та неповернення авансового платежу, сплачений за такий Транспортний засіб Позивачем. Однак, з інформації, що поширювалась в групах в соціальних мережах, утворених людьми, які також постраждали від неправомірних дій відповідача, стало відомо, що багато клієнтів, змогли отримати замовлений ними у відповідача транспортний засіб самостійно, так як відповідач, отримавши кошти за транспортний засіб на підставі попередніх договорів, купував такі авто одразу на ім`я замовників. Як вдалось з`ясувати в подальшому, транспортний засіб, який він замовляв був одразу куплений на його ім`я, що підтверджується Інвойсом № 1861 від 09.11.2021 року, що означає, що укладений попередній договір ПКП-10020, відповідно до якого відповідач був зобов`язаний в майбутньому продати йому транспортний засіб, не міг бути реалізований, так як транспортний засіб вже йому належав. Як і було вказано в позовній заяві, вартість транспортного засобу, визначеного в попередньому договорі, складалась з вартості послуг, виконання яких взяв на себе відповідач та які були необхідні для того, аби він зміг отримати для вільного обігу в Україні замовлений транспортний засіб. Відповідно, слід зробити висновок, що основний договір укладати не планувалось, а договір послуг, який був укладений між ним та відповідачем на початку їх правовідносин, насправді є договором комісії. Щодо завданих збитків вказав, що він здійснив оплату послуг в загальній сумі 300 807,78 грн. Вказана вартість ТЗ формувалась на підставі прорахунків відповідача щодо всіх послуг, визначених Договором послуг. Таким чином, в оплату, прораховану відповідачем, входила в тому числі вартість за розмитнення авто, що підтверджується і самим відповідачем. Як було визначено представником відповідача, вартість розмитнення, за його прорахунками, становила 2 850,00 доларів США. Сплативши вказану суму, він розраховував, що відповідач виконає всі зобов`язання взяті ним за Договором послуг, зокрема здійснить розмитнення Транспортного засобу. Натомість, відповідач, після вторгнення в Україні рф, перестав виходити на зв`язок, не надавав йому інформації щодо стану виконання умов Договору. 27.04.2022 року представник відповідача повідомила його, що ТЗ вже розвантажено, проте, без підписання додаткової угоди до Попереднього договору ПКП-10020 розмитнити авто неможливо. Суть вказаної додаткової угоди полягала у зміні предмету договору з попереднього договору купівлі-продажу продажу на договір про надання послуг (обґрунтовуючи це тим, що розмитнення наразі для фізичних осіб безкоштовне, а тому фактичні витрати на придбання авто можуть бути зменшені на уставі нововведень законодавства), встановлення нового терміну виконання договору - до закінчення військового стану, а також визначено пункт щодо можливості повернення йому грошових коштів в розмірі 20 % ПДВ від сплаченої за авто суми. Така редакція додаткової угоди його не влаштувала, адже виходить, що відповідач вирішив вказати в Додатковій угоді суму повернення ПДВ, яке стосується безпосередньо самого платника ПДВ (відповідача), а не про повернення грошових коштів, які були сплачені ним як таких відповідачу за розмитнення авто в розмірі 2 849,00 доларів США. У відповідь на таку пропозицію, ним було надіслано відповідачу власну редакцію Додаткової угоди, з умовами щодо визначення чіткого терміну виконання умов Договору та необхідністю повернути сплачені йому кошти, сплачені для розмитнення авто, без прив`язки до їхнього статусу (конкретного податку - ПДВ). Натомість, іншим клієнтам відповідач надсилав Додаткові угоди, в яких зобов`язувався повернути митні платежі, сплачені із загальної суми, визначеної в попередніх договорах купівлі-продажу, тим самим підтверджуючи, що справді в оплату за попереднім договором входила оплата за розмитнення. На що йому повідомили, що компанія підписує угоди лише у редакції, надіслані нею, без можливості їх корегування. Не зійшовшись у поглядах на редакцію додаткової угоди, він 26.05.2022 року звернувся до відповідача з проханням повернути сплачений авансовий платіж за Попереднім договором ПКП-10020 протягом 3 (трьох) днів з дати отримання цього листа у повному розмірі. Останній був отриманий відповідачем 01.06.2022 року, що підтверджено повідомленням, однак відповідач не відреагував на вимогу повернути кошти. Надалі, після того, як стало зрозумілим, що відповідач не має наміру повертати грошові кошти та вчиняти будь-які дії, спрямовані на отримання ТЗ, він на умовах, які було зафіксовані в договорі послуг та Попередньому договорі, самостійно звернувся до брокера та сплатив вартість митного оформлення (розмитнення) ТЗ ще раз, що підтверджується, зокрема, квитанціями №ВТ84-Н00М-ММ16-ХХЗМ від 07.08.2022 року та №НМЕВ-772В-НХКХ-401А від 10.08.2022 року, а також оплатити зберігання авто, що підтверджується квитанцією № 2574-МЕ31-57М4-ОТН4 від 15.08.2022 року. Таким чином, неналежне виконання зобов`язань за договором послуг та попереднім договором ПКП-10020 призвело до того, що він був змушений подати позов до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів. Відмова відповідача повернути кошти, розраховані на підставі договору послуг та сплачені на підставі попереднього договору ПКП-10020, призвела до того, що він власними силами з втрачанням додаткових коштів, був змушений здійснити оплату за зберігання транспортного засобу розмірі 35 544,68 грн., а також здійснити повторно оплату за розмитнення транспортного засобу в розмірі 99 600,00 грн., зазнавши при цьому збитків всього на суму 135 144,68 грн. Ухвалою від 13.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по справі на 10.10.2023 року (а.с. 142). В судове засідання позивач не з`явився, від адвоката Бердниченко І.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, проханням задовольнити позов в повному обсязі та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений судом строк відзиву на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.11.2021 року між сторонами укладено договір послуг № 180560, відповідно умов до якого замовник (позивач) доручає виконавцеві (відповідачу), а виконавець бере на себе зобов`язання в надання послуг з підбору, огляду, бронювання та послуг із забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Згідно п.1.4. виконавець після оплати замовником виграного лоту відповідно до п. 2.2. Договору забезпечує доставку Товару (ТЗ) з торгівельного майданчика аукціону до найближчого порту відправлення (США або Канада), з порту відправлення (СШАабо Канада) до порту призначення (ЕС або Україна) та транспортне оброблення товару третіми сторонами. Відповідно до п. 1.5. договору послуг, після вивантаження товару в порту призначення виконавець забезпечує доставку товару наземним вантажним транспортом на митну територію України. Відповідно до п. п. 1.8. -1.10. Договору послуг з метою митного оформлення товару виконавець забезпечує проведення третіми сторонами декларування та розмитнення товару з подальшим випуском для вільного обігу на митній території України. У випадку коригування митної вартості товару митним органом за домовленістю сторін виконавцем може здійснюватися юридичний супровід замовника щодо оскарження відповідного рішення про коригування митної вартості товару шляхом укладання з замовником договору про надання юридичних послуг. Після проведення митного оформлення товару за домовленістю сторін виконавець забезпечує сертифікацію та реєстрацію товару в сервісному центрі МВС. Позивачем на виконання умов договору послуг № 180560 від 08.11.2021 року здійснено оплату в розмірі 15 174,00 грн. 11.11.2021 року між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-10020, за умовами якого сторони зобов`язались в строк до 31.03.2022 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно п. 2.1. Попереднього договору ПКП-10020, продаж транспортного засобу мав бути здійснений за ціною 11 544 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Попереднього договору ПКП-10020 становила 300 807,78 грн. (сплата в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку). Відповідно до п. 1.5. Попереднього договору ПКП-10020, відповідач здійснив викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з позивачем. На підставі попереднього договору й виставлених відповідачем рахунків позивачем було здійснено повну оплату за ТЗ, зокрема, 12.11.2021 року проведено сплату 205 697,90 грн., що еквівалентно 7 894,00 доларам США, що підтверджується квитанцією № 40К0-Р8МФ-АМ5Х-208Т від 12.11.2021 року; та 12.01.2022 року 95 083,82 грн., що еквівалентно 3 650,00 доларам США, що підтверджується квитанцією № АН73-ТА77-7СВА-АА70 від 12.01.2022 року. Отже, з огляду на зазначене, вартість вказаного транспортного засобу складалась із суми, необхідної для здійснення оплати за обраний лот, аукціонний збір, брокерські послуги за декларування авто та суми, дохідної до сплати для розмитнення авто, а саме: акциз, ПДВ та митний збір, вивантаження з порту. Таким чином, позивач, уклавши вказані договори з відповідачем, мав отримати за ціну, визначену в попередньому договорі ПКП-10020, комплекс послуг, надання яких забезпечить його можливість отримати у власність транспортний засіб, куплений в США, тобто мова йшла про купівлю відповідачем обраного ним лоту, сплату аукціонного збору, транспортування транспортного засобу з США до України, проведення декларування, розмитнення, та, у разі необхідності, сертифікації та реєстрації авто. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставою заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та правову підставу вимог, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Обґрунтованість позовних вимог, а відтак наявність підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві визначається судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Одним з таких юридичних фактів є договір як один із різновидів правочину (ч. 2 ст. 202 ЦК України). У випадку виникнення між сторонами договірних правовідносин визначальною в даному контексті є оцінка договору, який згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків. Відтак у разі обґрунтування заявленого позову посиланням на договірні відносини сторін, розглядаючи спір, суд перш за все має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначається зміст спірних правовідносин та їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків сторін, моменту виникнення зобов`язання. Отже, визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання зобов`язань, їх відповідність умовам договором. Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення збитків. Статтями 11, 509 ЦК України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань). Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до приписів ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Судом встановлено, що 11.11.2021 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-10020, за умовами якого сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 31.03.2022 року. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 682 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться. Стаття 683 ЦК України визначає, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Договір купівлі-продажу - це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Мета договору купівлі- продажу полягає в зміні правового режиму майна (товару). Істотною умовою договору купівлі-продажу є предмет, яким може бути (ст. 656 ЦК України): товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; майнові права (наприклад зафіксовані у цінних паперах) право вимоги, яке не має особистого характеру (застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом). До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Ідентифікаційний номер ТЗ (далі - ідентифікаційний номер) - номер (Vehicle Identification Number - VIN) ТЗ, що є структурованим поєднанням буквено-цифрових символів, присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації останнього та наноситься на деталі кузова, шасі (рами). Ідентифікаційний номер транспортного засобу, або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833. Ідентифікаційний номер транспортного засобу наноситься на транспортному засобі у місцях та у відповідності із вимогами міжнародного стандарту ISO 4030 та заноситься у паспорт транспортного засобу. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Крім того, згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 року № 1118, власник ТЗ - громадянин, що відповідно до законів України має право власності на ТЗ, яке підтверджується документально; документи, що підтверджують право власності на ТЗ: придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ. Як встановлено судом, відповідачем був куплений на ім`я позивача обраний останнім транспортний засіб марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується Інвойсом № 1861 від 09.11.2021 року (а.с. 125), що означає, що укладений попередній договір ПКП-10020, відповідно до якого відповідач був зобов`язаний в майбутньому продати йому транспортний засіб, не міг бути реалізований, так як транспортний засіб вже належав позивачу. Як встановлено, згідно п. п. 1.1., 1.2. Попереднього договору ПКП-10020 сторони зобов`язуються укласти у майбутньому договір купівлі-продажу (основний договорі) на належний відповідачу (Стороні-1) транспортний засіб марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , до 31.03.2022 року. Згідно п. 1.3. Сторона-1 гарантує, що на моменту укладення основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим способом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Відповідно до п. 1.5. Попереднього договору ПКП-10020, Сторона-1 здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з позивачем. Разом з тим, з урахуванням того, що станом на 09.11.2021 року позивач вже був власником ТЗ, аналізуючи природу попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-10020 від 11.11.2021 року, суд надходить до висновку про те, що вказаний договір не є попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки відсутня зміна правового режиму майна, якого у відповідача на момент укладення попереднього договору не було й не набувалось у майбутньому, а відносини, які склалися між сторонами, на підставі укладеного договору за своєю правовою природою є комісією. Так, відповідно до ст. 1011 ЦК України договір комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовами чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Умова щодо майна може передбачати як чітку ідентифікацію майна (придбати будинок, розташований за такою-то адресою), так і вказівки на його родові ознаки (придбати земельну ділянку площею не менше 1 га). Якщо комісіонер має укласти від свого імені, але за рахунок комітента інший договір, ніж договір купівлі-продажу, в договорі комісії обов`язково мають бути вказані усі умови, істотні для даних договорів. Цей висновок випливає із змісту абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України, яка відносить до істотних умов будь-якого договору умову про його предмет, а предметом договору комісії є посередницька послуга комісіонера у вигляді укладення певних правочинів. До умов, які можуть бути погоджені сторонами договору комісії, належать умови щодо: 1) визначення строку виконання договору, 2) визначення території виконання, 3) посилання на асортимент товарів, які є предметом договору комісії, що дозволяє визначити ступінь індивідуалізації речі (товару), що є предметом правочину, який укладається комісіонером; 4) зобов`язання комітента утримуватись від укладення договору комісії з іншими особами. Частинами 1, 3 ст. 1013 ЦК України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії виходячи із звичайних цін за такі послуги. Комісіонер зобов`язаний вчиняти правочин на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться, як передбачено ч .1 ст. 1014 ЦК України. Комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера всім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою (ч. 1 ст. 1016 ЦК України). Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ч. 1 ст. 1018 ЦК України). Отже, договір комісії належить до посередницьких договорів на надання послуг, і право власності на майно, придбане для комітента, до комісіонера не переходить. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього. Згідно п. п. 1.1., 1.2. Попереднього договору ПКП-10020 сторони зобов`язуються укласти у майбутньому договір купівлі-продажу (основний договорі) на належний відповідачу (Стороні-1) транспортний засіб марки Ford модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , до 31.03.2022 року. Згідно п. 2.1. Попереднього договору ПКП-10020, продаж транспортного засобу мав бути здійснений за ціною 11 544,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Попереднього договору ПКП-10020 становила 300 807,78 грн. (сплата в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку). Відповідно до п. 1.5. Попереднього договору ПКП-10020, відповідач здійснює викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з позивачем. Тобто, умовами попереднього договору сторони встановили, зокрема, обов`язок комісіонера та комітента відповідно попередньо погодити товар, по якому буде виставлена ставка на онлайн-аукціоні, та його ціну. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За викладеного, суд надходить до висновку про те, що договори послуг та попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу за своєю правовою природою є договорами комісії і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення глави 69 ЦК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством. Відповідач, визначений договором комісії товар, на комісію позивачеві не передав та не довів доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що договір комісії не виконаний внаслідок вини позивача. В той же час, як встановлено, позивачем повністю виконані договірні зобов`язання. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про належне виконання договірних зобов`язань, однак, відповідачем такі вимоги проігноровані. А тому суд вважає, що вищенаведене свідчить про відсутність причин невиконання договору комісії, які б не залежали від відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем задля виконання він власними силами звтрачанням додаткових коштів, 15.08.2022 року здійснено оплату за зберігання транспортного засобурозмірі 35 544,68 грн., а також 07.08.2022 року та 10.08.2022 року здійснено повторно оплату за розмитнення транспортного засобу в розмірі 99 600,00 грн. (а.с. 129-131). Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі № 676/518/17 дійшов наступного висновку, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Враховуючи положення ст. 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг. Для виконавця за договором про надання послуг, який здійснює підприємницьку діяльність, законодавцем встановлена відповідальність за порушення договору, передбачена ст. 906 ЦК України: збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України). Враховуючи, що сторони умовами договорів погодили, що вартість транспортного засобу, яка складалась із суми, необхідної для здійснення оплати за обраний лот, аукціонний збір, брокерські послуги за декларування авто та суми, дохідної до сплати для розмитнення авто, а саме: акциз, ПДВ та митний збір, вивантаження з порту, транспортування транспортного засобу з США до України, проведення декларування, розмитнення, та, у разі необхідності, сертифікації та реєстрації авто, та в кінцевому результаті отримання у власність позивачем транспортного засобу, купленого в США, однак, виконавець порушив договір, то він відповідає за це порушення, оскільки не довів належними та допустимими доказами, що належне виконання виявилося неможливим не з його вини. Тому, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків на суму 135 144,68 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог в розмірі 1 351,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved