Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позовні вимоги. Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кримське», у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач покликається на те, що 24.05.2023 на адресу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надійшла заява ОСББ «Кримське» щодо скерування позову про зняття з реєстрації та подальшого звільнення займаного приміщення [ADDRESS] . [PERSON] відмовлено у підписанні інвентаризаційних актів, оскільки вона не працювала на підприємстві до якого належав будинок і фактично не проживала за цією адресою. На даний час, [PERSON] не проживає у спірному приміщенні протягом тривалого часу, має борги по оплаті житлово-комунальних послуг. Мешканці ОСББ «Кримське» вважають за доцільне надати приміщення кім. 166 сім`ям воїнів або тим, хто перебуває у складних сімейних обставинах. З урахуванням наведеного, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позиція сторін по справі. У судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Проти розгляду справи з ухваленням заочного рішення не заперечила. Крім того, представник позивача подала письмові пояснення, у яких зазначила, що ухвалою Львівської міської ради було затверджено програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Львова. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради було вирішено зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі ЛМР право комунальної власності на праве крило гуртожитку по [ADDRESS] . Крім того, повідомила, шо відповідно до п.4.1.51. Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 914 від 08.10.2021 року, до повноважень районної адміністрації належить звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення з житлових приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб, що втратили право користування житловим приміщенням; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень, забезпечення здійснення працівниками юридичного відділу у судових справах самопредставництва від районної адміністрації. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги. Проти розгляду справи з ухваленням заочного рішення не заперечила. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 сформував правовий висновок про те, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача та третьої особи, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів, мотивів та міркувань. Судом встановлено, що згідно відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади № 024280-ГРА від 28.06.2023 р. місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2005 р. 07.02.2013 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №2082 «Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади м.Львова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2012-2015 роки з зміною термінів передачі гуртожитків з 2012-2015 років на 2013 рік», відповідно до якої Додатком 1 затверджено Перелік гуртожитків, які підлягають передачі у власність територіальної громади м.Львова у 2013-2015 роках. До зазначеного пері відноситься і гуртожиток за адресою: [ADDRESS] (праве крило). П.1 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №443 «Про реєстрацію права комунальної власності на праве крило гуртожитку на [ADDRESS] » від 31.05.2013 року вирішено: зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на праве крило гуртожитку на [ADDRESS] загальною площею 2590, 7 кв.м. згідно з технічним паспортом, складеним Львівським обласним Державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 16.05.2002 за інвентарним № 687, виділивши вказане праве крило гуртожитку в окремий об`єкт. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №977 від 20.12.2013року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2013 №443» «праве крило» замінено словом «приміщення». Ухвалою Львівської міської ради №3313 від 15.05.2014 року «Про залишення цілісного майнового комплексу на [ADDRESS] у статусі «гуртожиток» та надання дозволу на приватизацію його житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень» визначено, що Галицькій районній адміністрації надано дозвіл укласти з мешканцями гуртожитку на [ADDRESS] договори житлового найму на підставі інвентаризаційних актів та поточної технічної документації. Відповідно до розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР №162 від 12.05.2015 року «Про утворення комісії з інвентаризації житлових приміщень у гуртожитках», утворено комісію з інвентаризації житлових приміщень гуртожитків та затвердженого склад такої комісії. За результатами обстеження комісії складали відповідні інвентаризаційні акти. Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №378 від 29.06.2016 року «Про затвердження акту приймання-передачі гуртожитку на [ADDRESS] з балансу ЛКП «Снопківське» Галицької районної адміністрації на баланс ОСББ «Кримське» гуртожиток на [ADDRESS] передано на баланс ОСББ «Кримське». Актами ОСББ «Кримське» № 56 від 09.02.2022 У червні 2016 року проведено інвентаризацію приміщень, в тому числі кімнати №162, та складено відповідні інвентаризаційні акти. Актами ОСББ «Кримське» №56 від 09.02.2022, №61 від 14.06.2022, №69 від 16.08.2022, №72 від 02.12.2022, №80 від 20.04.2023 комісією встановлено, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає. Таким чином, фактично предметом спору є кімната 166 у будинку [ADDRESS] , що перебуває на балансі ОСББ «Кримське», а саме користування цим приміщенням. Мотиви прийняття рішення судом Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями частин першої-другої статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР та вказано, що: «особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності». Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Так, оцінюючі докази подані позивачем на підтвердження заявлених вимог у їх сукупності, суд вважає, що останнім доведено, що [PERSON] , відсутня у спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин. За встановлених обставин справи, на підставі наведених положень чинного законодавства, з врахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради слід задовольнити у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору в повному розмірі, що становить 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved