Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

16.05.2023 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути солідарно з відповідача заборгованість за період з 01.02.2019 по 01.03.2023 у розмірі 30582,80 грн., з них: за централізоване опалення за період з 01.02.2019 по 04.11.2021 у розмірі 17253,22 грн.; за постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 01.03.2023 у розмірі 12761,04 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.03.2023 у розмірі 568,54 грн., а також просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684 грн. В обґрунтування позову зазначає, що позивач постійно поставляв теплову енергію за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі в повному обсязі не проводили розрахунок, внаслідок чого за період з 01.02.2019 р. по 01.03.2023 р. виникла заборгованість в розмірі 30\~582,80 грн. згідно тарифів, визначених відповідними постановами Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивачем направлявся відповідачам лист щодо стану заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг, але сплата по теперішній час відсутня, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості в розмірі 30\~582,80 грн. з них: за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2019 р. по 04.11.2021 р. у розмірі 17\~253,22 грн.; за послуги з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021р. по 01.03.2023р. у розмірі 12\~761,04 грн.; плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021р. по 01.03.2023р. у розмірі 568,54 грн., а також судового збору у розмірі 2 684 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 15.08.2023р., за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06.06.2023р. від відповідачів надійшла заява про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву останні зазначають, що позовні вимоги не визнають, оскільки позивачем подано позовну заяву з порушенням строків позовної давності, крім того рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.02.2020 р. з них було стягнуто заборгованість у розмірі 21\~375,07 грн. Також зазначаю, що договір на постачання теплової енергії з позивачам не укладали, а тому будь які правовідносини між позивачем та відповідачами відсутні. 19.06.2023р. від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання просила задовольнити позов в повному обсязі, зазначила, що позивач є постачальником послуг централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Щодо договірних відносин з відповідачем зазначила, що відповідачі не є власниками будівлі, до якої позивач здійснює постачання теплової енергії, а лише квартири в багатоквартирному будинку. Позивач здійснює постачання теплової енергії у квартиру, користувачами якої є відповідачі за вищевказаною адресою. При цьому, так як будинок є багатоповерховим, опалення до квартири відповідачів здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідачі фактично отримували теплову енергію. Щодо заявленого відповідачами строку позовної давності зазначила, що в силу пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України\~строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, і законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. Крім того, вказала, що розрахунок заборгованості здійснено за період з 01.02.2019р. по 01.03.2023р., без включення стягнутої судом суми боргу. 15.08.2023р. справу знято з розгляду на 26.10.2023р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі .ву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в\~квартиріза адресою: [ADDRESS] , тобто є споживачами комунальних послуг, а.с. 6, 20, 24. Постачання теплової енергії у період з 01.02.2019 р. по 01.03.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами, а.с. 8-17. За період з 01.02.2019 р. по 01.03.2023 р. виникла заборгованість за теплову енергію за вищезазначеною адресою, яка згідно письмового розрахунку становить 30582,80 грн., з них: за централізоване опалення за період з 01.02.2019 по 04.11.2021 у розмірі 17 253,22 грн.; за постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 01.03.2023 у розмірі 12 761,04 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.03.2023 у розмірі 568,54 грн., а.с.7. Позивачем на адресу: [ADDRESS] , направлялось споживачам повідомлення про необхідність сплати заборгованості за теплову енергію, однак борг відповідачами не сплачено, а.с. 5, 6. Відповідно до рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2020р. з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 23.07.2016р. по 01.02.2019р. у розмірі 21\~375,07 грн., а.с. 40-41. Оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки між сторонами по справі склались правовідносини з отримання послуг по центральному опаленню, тому судом застосовані положення ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правил надання послуг), як спеціальних актів законодавства, які регулюють правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Відповідно до положень\~ст. 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, ч.3 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Статтею 19\~ЗУ «Про\~теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається. Всупереч вказаним вимогам чинного законодавства України, відповідачами в повному обсязі оплата за отримані послуги за період з 01.02.2019 р. по 01.03.2023 р. не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно письмового розрахунку в сумі 30\~582,80 грн. Доказів спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано. Суд зазначає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що вони у спірний період не користувалися послугами позивача з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у відповідності з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630. Отже, на думку суду, факт порушення відповідачами зобовязань щодо оплати за спожиту теплову енергію є доведеними. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. За нормами ст.\~256\~ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12 березня 2020 року на всій території України введено карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача до суду. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за лютий 2019 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідачів боргу за період з 01.02.2019р. по 01.03.2023р. у розмірі 30\~582,80 грн. , з метою захисту майнових прав позивача. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідачів, тому слід стягнути з відповідача 2 684 грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову, а.с. 1. На підставі викладеного,

Outcome: approved