Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-23 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Новороздільської міської ради як орган опіки та піклування, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [PERSON] є батьком їхніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29.07.2019 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач покинув її з дітьми. Рішенням Миколаївського районного суду від 26.06.2019 вирішено стягувати аліменти з відповідача на утримання дітей. Станом на 15.11.2022 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 172 697,06 грн. Відповідач не займається навчанням і вихованням дітей, не відвідує заклади освіти, де навчаються діти, батьківські збори і виховні заходи, не цікавиться здоров`ям дітей. Жодної допомоги, в тому числі і фінансової, відповідач на утримання дітей не надає. Відповідач демонструє байдужість та небажання перейматися долею дітей, жодних спроб щодо спілкування з дівчатками з боку відповідача не було. Висновком органу опіки та піклування Новороздільської міської ради від 20.01.2023 вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутність заперечень проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про незаперечення проти відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача та долучення до матеріалів справи рішення від 20.01.2023 (а.с.43), заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутність заперечень проти винесення заочного рішення (а.с.54). Представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.38). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33). Ухвалою підготовчого засідання від 27.06.2023 відкладено підготовче засідання (а.с.45). Ухвалою підготовчого засідання від 17.08.2023 закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56). Ухвалою судового засідання від 24.10.2023 постановлено проводити заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.60). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №447/470/23 відповідача [PERSON] (а.с.36, 50, 59). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] і їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження від 22.06.2010 та 17.10.2014 (а.с.7, 8). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 30.11.2022 [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом з її дітьми [PERSON] та [PERSON] і батько [PERSON] (а.с.9). Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2019 постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2019 р. до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.11). Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29.07.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 15.11.2022 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 172 697,06 грн (а.с.12). Характеристиками ЗЗСО І-ІІІ ступенів №3 ім. Андрія Гергерта м. Нового Роздолу Львівської області [PERSON] та [PERSON] встановлено, що навчанням і вихованням дитини займалася мати, яка постійно підтримувала зв`язок з класним керівником, відвідувала класні, шкільні збори. Батько протягом навчального року не цікавиться навчанням та вихованням доньок, за цей період в школу не з`являвся, батьківські збори не відвідував (а.с.13-14). Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням ВК Новороздільської міської ради Львівської області від 20.01.2023, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.18, 40, 44, 55). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення батька малолітніх дітей від виконання своїх обов`язків по їх вихованню. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі - Конвенція). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами частин 1, 2 статті 12 Закону №2402-III визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону №2402-III батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, обставина проживання батька (матері) дитини окремо від неї не звільняє батька (матір) від обов`язку брати участь у вихованні цієї дитини. За змістом приписів частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норму статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до якої Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Узагальнені обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивачка, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на ухилення батьком дитини від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Так, наявні у справі докази переконливо свідчать про те, що відповідач тривалий час взагалі не займається вихованням малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не піклується про них та їх розвиток, не спілкується з ними, не цікавиться їх здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідача труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по вихованню дітей, тобто наявність об`єктивних причин, які не залежали від його волі та пояснюють таку поведінку відповідача. Таким чином, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідача [PERSON] стосовно своїх малолітніх дітей щодо їх виховання, є свідомою, а відтак умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідача свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дітей, тому дає підстави стверджувати, що він усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення). Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. На підставі статті 51 Конституції України, статей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та

Outcome: approved