Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У травні\~2023\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція, товариство) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що відповідачкою у вересні 2021 році було укладено договори кредиту та позики із двома фінансовими установами, відповідно до умов яких вона отрималакошти, які у строк не повернула. У зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх зобов`язань її загальна заборгованість склала 42210,00 грн. У 2022 році між Європейською агенцією та зазначеними вище фінансовими установами були укладені договори факторингу, і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись їх боржниками, включно і до [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідачка частково визнала позовні вимоги, погодилась із сумою основного боргу за кредитами, не згодна із сумою нарахованих відсотків. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Так, з наданих суду доказів вбачається, що між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі за текстом Європейська кредитна група) 12.09.2021 було укладено договір про надання фінансового кредиту №3629504427/729603. За умовами останнього відповідачці надано фінансовий кредит в розмірі 6000 грн (п.1.1 договору) у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну банківську картку клієнта, строком на 30 днів, зі сплатою 821,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,25 % (процентів) на добу. Сторонами погоджено, що в разі не повернення кредиту в строк передбачений договором, проценти визначені в ньому продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Згідно інформаційної довідки від 20.04.2023 №1090/04 через платіжний сервіс «Platon» було перераховано кошти в сумі 6000 грн на платіжну банківську картку клієнта. Між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі за текстом Інфінанс) 20.09.2021 було укладено договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0978744619, за умовами якого відповідачці надано кредит в розмірі 2000 грн (згідно паспорту споживчого кредиту) у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки клієнта, строком на 29 днів, зі сплатою 638,75 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % (процентів) на добу. Згідно квитанції за сплату №109612085 від 20.09.2021 на платіжну банківську картку клієнта було зараховано 2000 грн. Сторони домовились, що повернення кредиту і позики, здійснюватимуться згідно графіків платежів, які є невід`ємною частиною укладених між сторонами договорів та підписані відповідачкою електронним підписом одноразового ідентифікатору. Підписанням договорів відповідачка підтвердила своє ознайомлення на сайтах фінансових установ з правилами надання коштів у позику. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному ст.12\~Закону,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, між відповідачкою та фінансовими установами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, кредиту, які укладені дистанційно, оформлені ними в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нормою статті 639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на наведене, суд вважає, що між [PERSON] , Європейською кредитною групою та Інфінанс правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 19.04.2022 між позивачем та Європейською кредитною групою було укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачкою. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, який містить інформацію про те, що сума заборгованості за кредитом №3629504427/729603 становить 23550 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 6000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 17550 грн, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] . 24.11.2022 між позивачем та Інфінанс було укладено договір факторингу №24/11-22/2, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між останнім та відповідачкою. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, який містить інформацію про те, що сума заборгованості за кредитом №0978744619 становить 18660 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 2000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 16660 грн, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Укладеними договорами кредиту і позики передбачено право фінансових установ без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). На підставі викладеного укладання спірних правочинів підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт фінансової установи за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між Інвеструм і Безпечним агентством та відповідачкою не були б укладені. Односторонні відмова від виконання зобов`язання або зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст.525, 526, 530 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Позичальниця [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені строки грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням. Доказів про добровільне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачкою суду не надано. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основними зобов`язаннями, яка складається із суми кредиту в загальному розмірі 8000 грн. (6000 грн за договором із Європейською кредитною групою та 2000 грн за договором з Інфінанс), є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення процентів, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Тобто, припис зазначеної норми права про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених договорів фінансові установи надали відповідачці суми позик, а вона зобов`язувалася повернути їх у повному обсязі до обумовлених договорами строків. За приписами ст.1048 ЦК право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виникає лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, після закінчення якого у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Надані суду розрахунки заборгованості не містять детального опису порядку нарахування відсотків, що свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по ним включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем на загальну суму 34210 грн. є недоведеною та задоволенню не підлягає. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Суд позбавлений можливості з`ясувати правову природу усіх складових боргу та правильність їх розрахунків, оскільки останні не містять інформації про те, за який період виникла спірна заборгованість, не зазначено відсоткову ставку та відсутня інформація про щомісячну заборгованість за усіма складовими боргу. Відтак, надані позивачем розрахунки заборгованості зі сплати відсотків не можна вважати належним доказом наявності такої заборгованості. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано. Тлумачення цивільно-процесуального законодавства свідчить, що дії суду залежать від волевиявлення сторін. Суд не вправі вказувати, які саме необхідно стороні подати докази та їх кількість, оскільки це є елементом змагальності сторони у справі, тобто її обов`язком. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін, без їх волі, суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд. Резюмуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial